, 21 



inde i Landet ved Fannerup, og at vi inaatte antage det for 

 sandsynligt, at de hidrorte -fra Urfolkene. Dette har senere be- 

 kræftet sig, idet vi igjennem Hr. Forstcandidat Vejinspektor 

 Meyer have fra Ejeren af Fannerup-Molle, Hr. Proprietær Sass, 

 modtaget en Hjortetakoxe udgravet i den en af disse Dynger, 

 og idet der tillige er blevet os meddelt, at Flintflækker ikke ere 

 sjeldne. 



Endnu noiere Oplysning har Hr. Vejinspektor Meyer i et 

 Brev til Meddeleren givet om en saadan Dynge, som findes paa 

 Skovridergaardens Mark ved Kalde. Den ligger paa en Skrænt 

 ned imod den Mosestrækning, hvori Kolaa lober, og er omtrent 

 10 Fod over Havets Niveau. Laget er 4 Fod mægtigt og be- 

 staaer af de sædvanlige Skaller og Knokkelbrokker^ men sidst- 

 nævnte synes dog sjeldnere. Med Skallerne bleve tillige en- 

 kelte Prover af Flintflækker indsendte. Under Mosen, der sto- 

 der op imod Skrænten, skulle Ostersskaller forefindes i Mængde, 

 og det er saaledes sandsynligt, at Urfolkene netop i denne 

 lave Vig have hentet deres Osters. Dyngens Omfang var meget 

 betydelig, og i det Hele synes Jyllands Kjokkenmoddinger i 

 Omfang langt at overgaae dem vi have her i Sjælland. De 

 Punkter, hvorpaa vi nu vide, at hine Skaldynger med Sik- 

 kerhed hidrore fra Urindvaanernes daglige Ophold der paa Ste- 

 det, ere allsaa 37, hvoraf de 33 have været undersogte af Co- 

 miteen eller af eet af dennes Medlemmer. 



Det vil være i Selskabets Erindring, at vor forrige Be- 

 retning fremhævede særlig nogle ejendommelige Forhold ved 

 de Knokler af Pattedyr og Fugle, som findes i vore Kjokken- 

 moddinger, og at jeg deraf troede at kunne paa en langt mere 

 tilfredsstillende Maade, end tidligere, godtgjore, at Urindvaa- 

 nerne havde stedse havt tamme Hunde om sig. De Forhold, 

 hvortil Beviset for denne Sætning stottede sig, vare , at der af 

 Fugleknoklerne saagodt som kun fandtes de lange Rorknokler, 



