23 



og det endda hun Benpiberne, medens Ledenderne manglede og 

 lydeligen vare bortgnavede, og at der ligeledes ved Pattedyr- 

 levningerne fandtes det Misforhold, at Ledenderne af Rorknok- 

 lerne og Splinterne af deres Benpiber antydede et langt storre 

 Antal fortærede Dyr, end det, som de tilstædeværende andre 

 Knokler af Skeletterne, saasom Hvirvler, Ribben, Bækken og 

 Skuldre lode formode. Derimod viste netop disse sidste hyp- 

 pigt Spor af Gnav, og navnlig af Gnav, som svarede til Hunde- 

 tænder, og lignende Spor viste ogsaa Ledenderne af de marv- 

 spaltede Rorknokler, hvoraf det altsaa saaes, at det igrunden 

 kun var de særdeles haarde og ikke med Diploe eller svampet 

 Benvæv fyldte Knokkeldele, der vare blevne aldeles urorte. At 

 de savnede Knokler vare forsvundne, vilde da naturligst finde 

 sin Forklaring i den samme Aarsag, af hvilken de mindre haarde 

 Dele af de tilbageblevne Knokler vare forsvundne; de maatte 

 nemlig være aldeles opædte af knokkelgnavende Dyr, og navn- 

 lig af Hunde. Da nu dette Forhold ved Knoklerne gjenlog sig 

 overalt, hvor vi undersogte Kjokkenmoddingerne, og det endog 

 i en saadan Grad, at vi f. Ex. iblandt flere hundrede Benpiber 

 af Fugle kun have nogle enkelte ^3— 4), hvis Ledender vare i 

 Behold, sluttede jeg deraf at disse knokkelgnavende Dyr havde 

 været med vore Urfolk overalt, og at forsaavidt altsaa som de 

 havde været af Hundeslægten, maatte det have været tamme 

 Hunde. 



For at give den ovenstaaende Bevisforelse storre Styrke, 

 og tillige for maaskee at blive opmærksom paa andre, mulig- 

 vis endnu upaaagtede. Forhold, har jeg sogt at skaffe mig 

 til Sammenligning Indholdet af Kjokkenmoddingerne hos saa- 

 danne Folkestammer, der leve omtrent paa samme Vis, som 

 vore Urfolk, nemlig ved Fiskeri og Jagt. I denne Henseende 

 er det fornemmelig vore hyperboræiske Folkestammer, Eskimoer 

 og Lapper, der til Sammenligning frembyde den storste Interesse, 

 fordi de i dut Hele baade staae paa hint lave Udviklingspunkt 

 og ere bekjendte som iMarvyndere i en hoi Grad, og derhos 



