97 



medens man ikke sjelden i den omgivende Jordhoi enlen oven- 

 over Kamret eller ved Siden deraf kunde træffe paa Leerurner 

 med brændte Been og Aske og forskjellige derved nedlagte 

 Sager af Bronce — aabenbart Begravelser fra en sildigere Tid, 

 da Gravskikkene vare blevne heelt forandrede og Kjendskab 

 til Metal indfort i Landet. 



I det Hele viste Steendysserne og Jættestuerne sig ved nær- 

 mere Betragtning som absolut forskjellige fra alle andre Old- 

 tidsminder baade i Beliggenhed, Bygning og Indhold. Det blev 

 saaledes lidt efter lidt klart, at disse Gravminder ingenlunde 

 skrive sig fra den historiske Tid og neppe engang fra de i 

 Norden og det ovrige Europa for Oieblikket herskende Folke- 

 færd, men snarere fra en halvvild , forgaaet Urbefolkning, 

 der engang bredte sig over Europas Kysler og dens store 

 Floddale, hvor den med sine simple Redskaber af Steen og 

 Been ernærede sig ved Jagt og Fiskeri. Det er et Resultat, 

 som vel i Fbrstningen bekæmpedes ivrigt , især af Historiefor- 

 skerne, men som bestandig vinder storre Fasthed ved de tal- 

 rige og overeensstemmende Iagttagelser fra Europas forskjel- 

 lige Lande. Navnlig her i Danmark er der hvert Aar indkom- 

 met til Museet for Oldsager en overordentlig Mængde Fund af 

 Sleen-, Been- og Ravsager samt Leerkar baade fra Steen- 

 dysser og Jættestuer , saa man nu allerede med fuldkommen 

 Sikkerhed veed, hvad disse Graves almindelige Indhold er. 



Men om nu endog dette forholder sig saaledes, er det alli- 

 gevel af stor Vigtighed at undersoge noiagtigen baade Steen- 

 dysserne og Jættestuerne. Jeg vil ikke tale videre om, at der 

 endnu i fremmede Lande, især i England og Frankrige, findes 

 mange Oldforskere, som nodig ville opgive de ældre Anskuel- 

 ser om disse Mindesmærker, og som af den Grund stadig be- 

 raabe sig paa, at man forholdsviis har undersogt alt for faa af 

 dem med tilborlig videnskabelig Omhyggelighed. Men selv i 

 vort Norden, hvor Oldforskerne dog i Hovedsagen ere enige 

 om, at der paa Sydkysterne engang i den fjerneste Fortid har 



