98 



boet en halvvild Urstamme, som har efterladt idetmindste storste 

 Delen af disse Mindesmærker, er der en heel Mængde Sporgs- 

 maale, som forst tilstrækkeligen kunne loses ved Undersogelser 

 af de paagjeldende Fortidsminder. Medens man f. Ex. her i 

 Landet er og maa være fuldkommen overbeviist om, at Steen- 

 dysserne, hvoraf man stundom kun seer et fritstaaende Steen- 

 kammer levnet, have i det Mindre selvsamme Bestemmelse og 

 hidrore fra selvsamme Tid, som de storre Jættestuer, have dog 

 svenske Oldforskere endog i den allerseneste Tid paastaaet., at 

 de fritstaaende Steenkamre, de i Bahuslehn saakaldte „Dyrhus", 

 som netop ere aldeles overeensstemmende med vore Dysser, 

 skulde være Levninger fra en sildigere Periode, den saakaldte 

 „Broncealder" og fra en her i Norden efter Urindvaanerne ind- 

 vandret keltisk Befolkning. Men nylig har en ung svensk Old- 

 forsker, Mag. N. G. Bruzelius i Lund, anstillet Undersogelser af 

 slige „Dyrhus" eller Dysser i forskjellige Egne af Skaane, og 

 disse Undersogelser have paa det Fuldstændigste bekræftet de 

 hos os gjorte Iagttagelser*), at Steendysserne have samme Ind- 

 hold og ere fra samme Tid, som Steenalderens velhekjendte 

 Jættestuer, hvorved den i og tor sig svage Theori om en gam- 

 mel keltisk Befolkning i det sydlige Norden vil faae et nyt og 

 stærkt Stod. 



Hvad Jættestuerne selv angaaer, da har bl. A. den An- 

 skuelse været fremsat, at de, idetmindste for en Deel, have 

 været Boliger, ja nogle af dem endog Boliger, som i Hast skulle 

 være forladte af Urindvaanerne , da nyere Folkefærd indkom i 

 Landet. Denne Anskuelse er endnu langtfra ikke opgiven, saa 

 ogsaa den kan trænge til nærmere Betragtning. Tiltrods for de 

 mange anstillede Udgravninger af Jættestuer og Steendysser har 

 man, som bekjendt. heller ikke endnu et eneste fuldstændigt 

 Skelet fra Urbefolkningens Tid. end sige tiere, hvoraf man vilde 



*) Annaler lor Nordisk Oldk>ndi<jhcd 1838-1839 S. 175-176., 1840-1841 

 S. 138-142 o« 1844-1845 S. 193-214. 



