103 



I de ovre Lag opdagedes her ved Dyrebenene ikke Men- 

 neskebeen, og heller ikke Ravsmykker, Potteskaar , Steensager, 

 ja end ikke en eneste af de saakaldte Flintflækker eller Flinl- 

 spaan, hvoraf der ellers dybere nede optoges en stor Mængde. 



Alle disse Gjenstande fandtes forst naar man kom til det 

 nederste, omtrent et Qvarteer tykke Lag paa Gravstuens Buml, 

 ligesom ogsaa Tilfældet var paa Bunden af Indgangen. Efterat være 

 brudt igjennem den faste, med Smaasteen blandede Jordmasse, 

 kom man nemlig her til et fedtet med Kul stærkt blandet Jord- 

 lag, hvori der laae Levninger af Skeletler og ved dem en 

 Mængde Potteskaar, Ravperler, Flintflækker og andre Redska- 

 ber af Steen. Mærkeligt nok fandtes ved denne Udgravning al- 

 deles ingen Redskaber af Dyrebeen, hvilke ellers oftere erc op- 

 dagede i Jættestuerne, ogsaa paa Moen. 



Paa Grund af de ovenfor udviklede Omstændigheder vil 

 det være saare vanskeligt at angive, endog kun omtrentlig, 

 hvor mange Skeletter, Jættestuen kan have indeholdt. Det er 

 dog vist ikke overdrevet i nogen Retning, naar man paastaaer, 

 at Graven, baade den egentlige Jættestue og Indgangen, maa 

 have gjemt omtrent femten Liig. Rimeligviis har man heller 

 ikke begravel Liig i Indgangen, for al Plads i det storre Steen- 

 kammer var optaget. 



Adspredte ved Skeletterne over hele Steenkamret og i Ind- 

 gangen fandtes ialt 22 storre og mindre saakaldte Knive eller 

 vel rettere Landsespidser (og Harpuner) af Flint fra li til 

 5| Tommes Længde; fremdeles en stor Mængde (over 40) 

 Flintflækker eller Flintspaan (formodentlig en Art Knive) gjerne 

 fra 5 til 2 T. Længde, hvoraf nogle ere kjendelig tilhuggede 

 paa Siderne, ja enkelte ere endog tilhuggede paa en saadan 

 Maade med hoi Ryg og afrundede Ender, at man næsten maa 

 antage dem for særegne Redskaber, især da lignende oftere ere 

 opgravede i Jættestuerne*). Endvidere et Par af de saakaldte 

 „Flintknuder", som saa ofte forefindes i Ostersdyngerne, men 



*) jfr. Afbildningen S. 174 i „Annaler for Nordisk Oldkyndighed 1838— 1839". 



