114 



givet, at anlægge en Station, hvis Hensigt fornemmelig skulde 

 t'aae ud paa at styrke det religifise Liv og udbrede stfirre Liv 

 og evangelisk Oplysning blandt de Cliristne, som i disse fjerne 

 Egne paa mange Maader lide baade i borgerlig og kirkelig 

 Henseende under fremmede, navnlig muhamedanske Herskeres 

 Tyranni og Fanatisme. \ eb et Mode, afholdt i October 1834, 

 blev der taget den Bestemmelse, at understolte Missionairernes 

 Bestræbelser ved at adjungere dem en Læge — en Forholds- 

 regel, hvis Hensigtsmæssighed man maa undre sig over, at pro- 

 testantiske Missionsselskaber ikke tidligere havde indseet, saa- 

 mcget mere som de maatte være blevne opmærksomme derpaa 

 ved det Held, hvormed de jesuitiske Missionairer blandt Andet 

 netop ved Udfivelse af Lægekunsten havde virket for deres 

 Planer. 



Det varede imidlertid over et Aar , inden nogen Læge 

 meldte sig til hiin Post, som endelig Dr. GrawMilbod sig at over- 

 tage; men i denne Personlighed lykkedes det ogsaa at vinde 

 en Mand, hvis udmærkede Egenskaber bidrog paa den glæde- 

 ligste Maade til Opnaaelsen af den tilsigtede Hensigt, hvorom 

 Begivenheder i hans eget Liv fra den Tid af, da han færdedes 

 mellem Ostens forskjellige, tildeels fjendtligsindede Folkeslag, 

 afgive ikke mindre paalidelige Vidnesbyrd, end de anerkjen- 

 dende Yttringer om hans Virksomhed, som findes i Layards*) 

 og Soulhgates**) ovennævnte jSkrifter. Efteral have virket i 

 tre til fire Aar med stort Held i Urmiah, modtog Grant i Febr. 

 1839 Instructioner fra Missionsbestyrelsen, om at gaae til Me- 

 sopotamien, hvor man finskede at anlægge en Station, ior der- 

 fra at vinde Indgang til de uafhængige Stammer af nestorian- 

 ske Christne, som beboe det egentlige Hfiiland midt imellem 

 Sletterne ved Tigrisfloden og Bjergene, som adskille Kurdistan 

 fra Landskabet Urmiah. Grant selv betragtede disse Bjergstam- 



) Nineveh I. p. 179. 

 **) Narrative I, p. 309. 



