115 



niers bedre Veiledning og Oplysning for at burde være en Ho- 

 vedgjenstand for den protestantiske Missions Virksomhed, der- 

 som de ikke skulde blive underkastede samme Skjæbne som de 

 fleste af deres Brodre paa Sletlerne , hvilke ved de romerske 

 katholske Geistliges Bestræbelser vare blevne bragte til at au- 

 eikjende Pavens Overherredomme. Tildcels i Tillid til de For- 

 sikkringer som den nestorianske Palriarchs Broder under et 

 Besog i Urmiah havde givet, al nemlig Grant paa Grund af sit 

 Rygte som Læge kunde uden Fare lægge Veien over Hakkari- 

 Kurdernes District, havde han fattet den Tanke, umiddelbart fra 

 Urmiah at forsoge Reisen over Bjergene ind til de indre 

 Egne, hvor de omtalede Christne boe. Men denne Roule blev 

 dog af Missionsbestyrelsen betragtet som altfor farlig , navnlig 

 af Hensyn til det fjendtlige Sindelag, som de kurdiske Beboere 

 og deres Hovdinge for ikke længe siden havde viist mod den 

 forste europæiske Reisende [Schultz) som havde vovet sig ind 

 mellem delte Folk , for at naae til' de nestorianske Christne. 

 Kurderne selv ere et krigersk, vildt Folkefærd, som leve i en 

 temmelig Uafhængighed deels som Nomader, deels i Landsbyer, 

 bekjende sig til den muhamedanske Religion og staae i meget 

 ondt Rygte for deres rovgjærrige*) og blodtorstige Charakteer. 

 Netop Hakkar i-Kur devne, hvis Hovding havde ladet Schultz 

 myrde, horte til de Stammer, som havde hævdet sig en næslen 

 fuldkommen Uafhængighed, og hvis Vildhed gjorde Overfald og 

 Plyndring til deres daglige Haandlering. Isledetfor Reisen gjen- 

 nem deres District blev det derfor Grant foreskrevet at folge 

 den forst angivne Roule. I September 1839 befandt Grant 

 sig i Mosul, hvor han gjorde nærmere Forberedelser til sit Be- 



) I en Samtale som Grant havde med en Kurder i Overværelse af en nesto- 

 riansk Biskop, der uden Sky bebreidede Kurderne deres ryggeslosc Op- 

 l'oisel. erklærede den ommeldte Person ganske naivt til Forsvar for sin 

 Og sine Landsmænds Levemaade, „at man dog unægtelig kunde ved at 

 |dyudrc en Landsby i een Nat vinde større Fordcel end ved at dyrke sin 

 Jord i lang Tid". Sig. 8ouihgqte I p. 219. 281 — dog fra en lysere Side 

 skildres Kurderne South//. I, 286. 



