117 



besynderligste Forestillinger*), som allerede antydes ved selve 

 Navnet Djævletilbeder. Jo storrc den Afsky er, hvormed de 

 betragtes saavel af Christne som Muhamedaner, desto vanskeli- 

 gere er det at vinde nogen rigtig Kundskab om deres Tro, de- 

 res Forfatning og deres Antal, hvilket sidste Grant mener om- 

 trentlig at kunne angive til titusinde. Deres Tro paa en over- 

 ste Gud, deres Ærbodighed for Christus , deres Iagttagelse af 

 mange jodiske og christelige Skikke, Omskjærelse, Daab, Paa- 

 skemaallid, Nadvere, i Forbindelse med Levninger fra de gamle 

 Sabæers og Ilddyrkeres Gudstjeneste**), deres Sky for at ud- 

 tale Djævelens Navn***) eller paa nogen Maade udtale sig for- 

 nærmeligt mod „Morkels Fyrste", og deres dualistiske med Per- 

 sernes Forestillinger om Ahriman beslægtede Tro — giver den 

 Mening stor Sandsynlighed, at i disse Yezideer have de gamle 

 Manichæer forplantet sig. 



Reisen gik videre over Amadiah, hvor Tyrkerne have en 

 Garnison og ikke tillade de Kurdiske Hovdinge nogen Adgang 



*) Man see f. Ex. den forste europæiske Skribent, der omtaler Yezideerne, 

 Hyde, Historia Religionis Veterum Persaruin. Append. p. 549. 



**) De knæle for den opgaaende Sol og kysse de forste Straaler, som be- 

 skinne en Væg eller anden Gjenstand i deres Nærbed; de ville ikke puste 

 et Lys ud med deres Aande eller spytte paa Ilden, for ikke at besmitte 

 det hellige Element. Grant S. 29. Sig. Layard Vol. I. ch. IX. Fletcher 

 I. 225 ir. 



* '*) Layards Besog hos Yezideerne traf sammen med et Barns Fodsel i Høvdin- 

 gen Hussein Beys Huus. I den almindelige Glæde derover beviste man 

 Layard den Ære, at han skulde give Barnet Navn. Layard befandt sig i 

 nogen Forlegenhed, da han ikke vidste, hvad Ansvarlighed han kunde 

 overtage in standing godfather to a devil-worshipping baby; men, efter 

 noierc Underretning om at Navngivelsen ikke faldt sammen med Daabscc- 

 remonien, gjorde han med en Compliment til sin Vært og hans Folk det 

 Forslag, at Drengen skolde bære sin Bedstefaders Navn. Under Festlig- 

 lighederne sad Layard, omringet af Yezideer i Skyggen af nogle Træer, 

 paa hvis Grene blandt andet en ung Dreng klavrede saa yderlig, at Layard 



ved at see det udbrod: „Dersom den Satans Dreng " I samme Oie- 



blik erindrede han sig med Fortrydelse, hvilket Anstod han gav Forsam- 

 lingen; men det var for sildigt, og tørst efter en rum Tid kunde man til- 

 give den Fremmede en Uforsigtighed, over hvilken han bevidnede dem 

 sin Beklagelse (p. 287 f). 



