119 



vilde derfor ved Indgangen til Bjergene ikke tillade Grant at 

 trænge videre frem, forend han havde erklæret, at han ikke 

 var Katholik. 



Ved Ankomsten (15de Octbr. 1839) til de uafhængige 

 Nestorianers District, tog den tyrkiske Cavass Afsked, af Frygt 

 for al falde i Hænderne paa et Folk, hvis strænge Hævn over 

 tilfoiede Uretfærdigheder Tyrker og Kurder havde flere Gange 

 lært at kjende*). „Til Grændserne af disse Vantroes District" 

 — sagde Paschaen af Mosul til Grant ved hans Afreise — „vil 

 jeg være ansvarlig for Eders Sikkerhed. I kan lægge Guld paa 

 Eders Hoved, og I behover ikke at frygte Noget. Men længere 

 kan jeg ikke beskytte Eder. Disse Bjergboere anerkjende 

 hverken Pashaer eller Konger, men fra umindelig Tid har en- 

 hver Mand været sin egen Konge". 



Ved hvert Pas, som Grant og hans Ledsagere kom igjen- 

 nem, bleve de tilraabte af stærke og alvorlige Stemmer paa 

 Syrisk: „Hvo ere I? Hvorfra komme I? Hvad mangler Eder?" 

 Ved at blive nærmere underrettede om Hensigten af Grants Reise 

 og ved at erfare, at han var Læge viste Beboerne megen Glæde 

 og lagde en Venlighed og Opmærksomhed for Dagen, som var 

 meget forskjellig fra den hykkelske og smigerfulde Hoflighed, 

 der ellers er almindelig blandt Christne, som ere underkastede 

 tyrkisk og persisk Herredomme. Denne Opforsel bevægede 

 ogsaa Grant til at opgive den Forsigtighedsregel , som man i 

 Mosul havde anbefalet ham, ikke at begive sig dybere ind i 



mersk-katholske Missionairei opgive deres Bestræbelser for efteihaanden 

 al faae flere og flere Forandringer satte i Værk. 

 *) „This hardy race — siger Sontbgatc II, 241 — wliose name is a terror 

 even to tlie Kurds". . . . Layard fortæller (S. 364) om de Vanskeligheder, 

 han ofte havde med at holde Fred mellem sine Arbeidsmænd ved Udgrav- 

 ningen. iMusselmændene vare altid strax rede til paa deres sædvanlige 

 Viig at udskjelde de Christne ; men de nestorianske Bjergboere optog 

 denne Behandling meget forskjelligen fra de ydmyge Rajaher paa Sletten 

 og replicerede med Kpitheta, der lode ilde nok i Muhamedanernes Oren. 

 Nu blev der grebet til Sabler og Geværer, indtil Layard fik lagt sig der- 

 imellem. 



