142 



blive for trættende, dersom det skulde skce paa en tilfredsstil- 

 lende Maade, vil jeg kun tillade mig den Bemærkning, at den 

 staaende Betegnelse for de 10 Stammers Borlforclsc til „Assy- 

 rien" (2 Kong. 17, 23) og de to andre Stammers Bortforelse 

 til „Babylon" (2 Kong. 24", 15. 16. 25, 13 sig. 2 Chron. 36, 

 10. 20), tilligemed den Betragtning, at Kebucadnezar, der an- 

 saae det politisk rigtigt at borlforc Juda Riges Beboere fra 

 deres Hjem, dog vel neppe vilde bringe de Bortforte i umid- 

 delbar og derved for Sejrherrerne farlig Berorelse med deres 

 tidligere bortforle Brodre, gjor mig tilboiclig til at tiltræde 

 Grants Mening. 



Et andet Punkt, hvorpaa Grant lægger megen Vægt, er, 

 at, medens der ingensomhelst Efterretning haves om, at de 10 

 Stammer skulde være blevne forflyttede til et andet Op- 

 holdssted end det, som blev dem anviist af Salmanassa, be- 

 sidde vi Vidnesbyrd, som lyde meget bestemt paa, at de ikke 

 vendte tilbage, da Cyrus gav samtlige bortforle Joder (Esr. 

 1,3) Tilladelse til alter at tage Bolig i deres Hjem i Palæ- 

 stina. Enkelte Mænd — mener Grant — kunne vel have led- 

 saget deres hjemdragende Stammefæller , men som Nation, 

 som el heelt Folk kan det ikke siges, at de ti Stammer vendte 

 tilbage med Joderne fra det Babyloniske Fangenskab. Omtrent 

 50,000 benyttede den af Perserkongen givne Tilladelse, og 

 disse vare „de, hvilke Nebucadnezar, Kongen af Babylon, havde 

 fort til Babel", Esr. II, 1. Dengang Esra henved 79 Aar se- 

 nere under Kong Arlaxerxes drog fra Babylon til Jerusalem, 

 belob Antallet af de Joder, som fulgte med ham, sig ikke fuldt 

 til 2000 Mand, blandt hvilke vare faa af de li Stammer. Eflerat 

 have fortalt om den sidstnævnte persiske Konges Brev, hvorved 

 han understøttede Esræ Foretagende, tilfoier Josephus*~), al Esra 

 scndle Afskrifter af dette Brev, som han lod læse for Joderne 

 i Babylon, lil alle de Joder, der boede i Medien, hvilke vel 



*J Anti.j. XI, 5. 



