147 



Blandt de mange Joder og jodiske Proselyter, som vare Vidner 

 til Pintsefestens Under, Ap. G. 2, 1 ff. , fandtes ogsaa „Parther 

 og Meder og Elamiter" (V. 9)*). 



Intet var naturligere, end at Jesu Apostle og umiddelbare 

 Disciple forst henvendte sig med Evangeliets Prædiken til „de 

 fortabte Faar af Israels Huus", til dem, „hvilke Pagten og For- 

 jættelserne vare givne," saameget mere, som det jo forst ved 

 særegne guddommelige Tilskikkelser blev dem klart, at „Gud 

 ogsaa havde givet Hedningerne" — uden at antage Jodedom- 

 men — „Omvendelse til Livet" (Ap.G. 11, 18. 19 sig. 10, 28). 

 Naar allerede Philippus (Ap. G 8, 5 IF.) opsogte Samaritanerne, 

 skulde da ikke andre af Christendommens forsle Forkyndere 

 have tænkt paa Brodrene hiinsides Euphrat og Tigris, i Assy- 

 rien, Parlhien og Medien? Dog, vi have ogsaa udtrykkelige 

 Vidnesbyrd fra Kirkefædrene af, at navnlig Thomas skal have 

 prædiket Evangeliet i Parlhien og andre Lande i Osten, Matthæus 

 i Medien, Adds'us eller Aggæus, en Discipel af Thomas, i Baby- 

 lonien, Assyrien, Persien etc.**)- Joderne i disse Egne maalte 

 vel endogsaa være mere modtagelige for Evangeliet om Jesus 

 som Messias, end de jerusalemske og palæstinensiske Joder, 

 hvis trykkende Stilling under det lunge romerske Herredomme 

 fremfor Alt lod dem rette deres Længsel mod en politisk Frel- 

 ser. Vi besidde i vor Canon i det Mindste eet Skrift, Jacobi 

 Brev, udtrykkeligen bestemt til „de tolv Stammer i Adspredelsen", 

 og det er klart, at Læserne, for hvilke dette Brev blev skrevet, 

 allerede maae have været Christne og have havt kirkelige Indretnin- 

 ger i Lighed med Menighederne i Palæstina og andensteds (Jac. 



*) Neatørianerae have en Tradition, at Magerne, der droge til Bcllilelicm, 

 skulle være komne fra Urmiah , Medernes Stad , Grant S. 206. sig. 

 Fletcher, Noles from Niiteveh II, p. 1 17. The threc Magi, who had becn 

 • niiraculotisly guided to tlie humblcstablc ol ' licthlchem , vvherc they savv 

 and adored thc infant saviour , arc reckoned by tlie Chaldcans amoiig 

 thcir carlicst missionarics ; nor does this tradition seem entirrly void ol 

 probahility. 



•*) S. Grant S. 209 lf., hvor findes de vedkommende Citationer. 



