150 



dæiskc Kirke med saameget slorre Deeltagelse, som de ved at finde 

 denne i Overeensstcmmelse med deres egen Kirke finde en ny 

 Bekræftelse for dennes Lighed med og for den romerske 

 Kirkes Afvigelse fra den oprindelige Christenheds Lære og 

 Skikke*). JNaturligviis maa man ikke oversee, at i Virkelig- 

 heden lader sig ogsaa hos Is'estorianerne paapege mangen 

 Overtro og megen Raahed , som kun lidet svarer til den rene 

 evangeliske Tro; men det Smuds og Slov, som ved Ulykke 

 og ugunstige Tidsforhold har klaget sig paa det oprindelige 

 faste og hvide Marmor, lader sig let kjende og adskille fra 

 dette. 



Den Troesbekjendelse, som den nestorianske Kirkes Fædre 

 have vedtaget, og som endnu to Gange dagligen oplæses kal- 

 des i deres Boger: „Den Tro, som blev fastsat af 31S hellige 

 Fædre, der vare forsamlede i Kicæa, en Stad i Bithynicn, i 

 Kong Constantin den Frommes Tid, med Hensyn paa Anus, 

 den Vantroe og Forbandede;" — og lyder saaledes: 



„Vi troe paa een Gud, den almægtige Fader, alle synlige 

 og usynlige Tings Skaber;" 



„Og paa een Herre Jesus Christus, Guds Son, den Een- 

 baarne, avlet af Faderen for alle Ting, som ikke blev skabt, 

 men er den sande Gud af den sande Gud, af samme Væsen som 

 Faderen; ved hvis Hænder Verden og alle Ting ere skabte; 

 som blev Menneske for vor Skyld og formedelst vor Frelse 

 nedsteg fra Himlen og blev Kjod ved den Hellige Aand og 

 blev Menneske, undfangen og fodt af Jomfru Maria, og led og 

 blev korsfæstet i Ponlius Pilatus's Dage, og dode og blev be- 

 gravet, og som opstod paa den tredie Dag overeenstemmende 

 med Skrifterne og steg op til Himlen og sidder ved sin Faders 



*) Allerede Mosheim gav de nestorianske eller chaldæiskc Clirislnc det Vid- 

 nesbyrd: Laudi eeteruni linie familie est, qnod omnium Christianornm 

 in Oriente viventinni ma.vime a snperstitionibns plnrimis, <]næ (iræcos et 

 Latinos invasernnl, pnram sesc senavit. Institut. Hist. Eccl. Sæe. XVI. 

 Scct. III. P. I. § XV. 



