168 



lands mægtige Czar gjort Fordring paa et Protectorat over 

 Portens græsk-chrislne Undersaalter i Lighed med det, der er 

 tilstaaet Frankrig for den latinske Kirkes Tilhængere. Dersom 

 Seiren i den Krig, der truer med at udbryde i [denne Anledning, 

 vender sig til Ruslands Fordeel, vil den romerske Kirkes Bestræ- 

 belser mode en Modstand, hvis Betydning den har lært at kj< nde 

 af de senere Aars Begivenheder i Rusland og Polen. Men vil 

 derved i Virkeligheden være vundet noget for den nestorianske 

 Kirke? I Enkeltheder afviger som bekjendt den græsk-katholske 

 Kirke fra den romersk - kalholske ; men i det Væsentlige 

 er Overensstemmelsen saa stor, at de samme Vildfarelser og 

 Misbrug under noget forandrede Navne og Former erc begge 



de Clii'istne," — sagde ved en saadan Ledighed en Præst blandt de papi- 

 stiske Nestorianere, — „og de have Kirker; men de besoge disse alene 

 eengang om Maaneden , og de nyde Herrens Nadvere eengang i tyve Aar. 

 De have Lov til at gifte sig med saa mange Koner, som de ville, og nogle 

 af dem have over tyve Koner. De ere et fattigt Folk, som have saa stor 

 en Gjæld, at de aldrig kunne betale den. De ere nodte til at laanc store 

 Summer hos Kongen af Frankrig, som derfor har faaet et Slags Herre- 

 domme over dem"' (Fletcher, Noles from Nincveh, p. 191.) Ved en saadan 

 Ledighed meddeelte en Kjobmand fra Aleppo sit nestorianske Auditorium 

 folgende Oplysning om den engelske Kirkes Oprindelse: „Der levede en- 

 gang i England en stor Sultan, hvis Navn var Napoleon Donaparte. Denne 

 Sultan var en anden Iskander den Maeedonier, og han gjorde mange af 

 Frankernes Konger til sin Fodskammel. Men hans Hjerte var stolt, og han 

 trodsede Allah. Og Napoleons Hustru var gammel, og hun fandt ikke 

 længer Behag for hans Oine. Da fik han at see en vis ung og deilig Pige 

 og vilde nu skilles ved sin Kone. Men dengang vare alle Englændere 

 Katholikcr, og Napoleon sendte derfor Bud til den hellige Fader, Paven, 

 for at begjærc Skilsmisse. Men Paven nægtede det og misbilligede Napo- 

 leons Overmod. Da svor Napoleon at hævne sig, kom med en stor Hær 

 og beleirede Rom, tog Paven til Fange og satte ham i et stort Taarn i 

 London, som er Hovedstaden i England. Men nu forenede alle Frankernes 

 Konger sig imod Napoleon og paaforte ham Krig, og deres Soldater kom 

 til London og satte Paven i Frihed ; og da Paven kom tilbage til Kom, 

 satte han Napoleon og alle Englænderne i Ban. Men Napoleon lo i Skjægel 

 og sagde: „leg vil skalle mig min egen Kirke." Saa gjorde han Biskopper, 

 Og de skilte ham fra hans Kone og viede ham til den unge Pige, og nu 

 grundede han den engelske Kirke" (Fletcher, a. Si., p. 279 (I'.). Man seer 

 let, hvorledes Historien om Henrik dm Ottende og Anna llulleyn her er 

 bleven modificeret. 



