188 



Mælningsevne staaer i det omvendte Forhold til deres Æqui- 

 valentlal, mere end tidligere er gjort. Den hele Strid, om Sy- 

 rerne skulle betragtes som Ilter eller Brinter af bestemte Ra- 

 dicaler, taber aalienbart meget af sin Betydning, naar det an- 

 erkjendes, at Syrernes Sammensætning kun for saavidt har Ind- 

 flydelse paa deres Mælningsevne, som Vægten af hver Atom 

 Syre derved foroges. 



Alle uklare Forestillinger om den formeenllige Indvirkning, 

 de electronegalive eller electropositive Bestanddele, som optages 

 i Syren, kunne have paa dens Mætningsevne, ville herved falde 

 bort. Ligeledes synes det aabenbart, at den saa ofte omtalte 

 Omstilling af Atomerne aldeles ikke udover nogen Indflydelse 

 paa Syrernes Mælningsevne. 



Isledenfor en Deel reen theoretiske Formodninger om 

 Grundene til Syrernes storre eller mindre Mætningsevne, som er 

 den bedste Maalestok, vi for Tiden have for Syrernes Suurhed, 

 naar herved ikke skal tages Hensyn til Syrernes Intensitet, kan 

 man allsaa opstille folgende Love, ligefrem udledte af bestemte 

 Erfaringer og vedtagne Beregninger. 



1) En Syre eller et andet Legeme, som indeholder Ilt, og som 

 ved at træde i Forening med Baser danner bestemte For- 

 bindelser, vil besidde en saameget storre Mælningsevne, 

 som Legemets Æquivalenltal er mindre. 



2) Med Æquivalentlallets Forogelse aftager Mætningscvnen, 

 ligegyldig om Æquivalcnltallels Forstørrelse hidrører fra 

 Optagelsen af eleclronegative eller electropositive Legemer; 

 enten disse træde ligefrem til, eller de indtræde i Syren 

 som Sloffer, der substituere andre Grundstoffer, naar kun 

 det nye Legemes Æquivalenltal er slorre end det Legemes 

 Æquivalentlal, som substitueres. 



3) De vandfrie Syrer besidde en storre Mælningsevne end 

 Hydralerne af samme Syrer. 



4) Det er Legemernes Vægt og ikke deres Stilling, som udove 

 Indflydelse paa Syrernes Mælningsevne. 



