216 



bart og middelbart gjennem indre Hydalider frembringe 

 Echinokokker. 



4) Echinokokkernes lkke-Tilstedeværelse berettiger ikke til al 

 frakjende en Hydatide Betydning af en virkelig Echi- 

 nokokblære, og kan ikke berettige dertil, eftersom der 

 maa være et Stadium, i hvilket Echinokokkerne endnu 

 ikke ere voxede frem. 



5) Ved en Stamhydatides Bristning kan dens Hydatideyngel tri- 

 ves paa de Steder, hvor den lilfældigen fores hen, og her 

 grunde flere nye Echinokokcolonier. 



Naar Lægerne i Almindelighed, selv efter Offenlliggjorelsen 

 af de to nysnævnte Iagttagelser, endnu holdt paa den afLaen- 

 nec (1804) indforte strenge Adskillelse mellem Echinokokblæ- 

 rer og Acephalocyster, saa var dette forst og fremmest be- 

 grundet paa den Forestilling, at hine var en Form, som egentlig 

 tilhorle Dyrene, hvorimod de Ikke-Echinokokholdige Hydalider 

 vare ejendommelige for del menneskelige Legeme. Efterviis- 

 ningen af selve Echinokokkerne ansaaes endnu bestandigt som 

 noget Sjeldent og Usædvanligt i Menneskets Hydatider. Men 

 denne Anskuelse beroer maaskee hovedsageligen derpaa, at 1) 

 de, der undersoge Dyrenes Echinokokker, i Beglen ere Natur- 

 forskere, fortrolige med Mikroskopets Brug, hvilket ikke er al- 

 mindeligt blandt Lægerne, og 2) at Dyrenes Hydatider alminde- 

 ligviis undersoges i en endnu frisk Tilstand og i en Udvikling, 

 der endnu ikke har fremkaldt Suppuralion eller andre sygelige 

 Tilstande hverken i de aificerede Organer eller i selve Hydali- 

 derne, medens det Modsatte er Tilfældet med Menneskets Hy- 

 datider. For en nogenlunde ovet Iagttager er Intet lettere end 

 i en frisk Hydatide at eftervise Echinokokkerne, hvorimod det 

 selv for den meest ovede er overmaade moisommeligt og van- 

 skeligt, i en forraadnct llydatides grumsede Indhold at eftervise 

 de enkelte Kroge af oploste Echinokokker. 



At virkelig heri maa sogcs Hovedgrunden til Echinokok- 

 kernes sjeldne Efterviisning i de menneskelige Hydatider, fandt 



