KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. NIO 2. 15 



sedda med likaledes kortare och bredare utskott. I de mellersta lagen, XXV, 10, äro 

 återigen cellerna längre och smalare. Svampparenehymet hos denna växt utgör en 

 mellanform emellan den båglika och den hyflika typen. 



Kårlknippena. De största, af hårdbast åtföljda, äro genomgående. De minsta 

 strängarne uppträda äfven hos denna art dels under palissadväf nåden dels i svamp- 

 parenchymets understa lag. 



Combretum decandrum Roxb. 



Blad medelstora, tämligen tjocka, läderartade, nästan glatta, glänsande. 



Epidermis småcellig och tjockväggig, isynnerhet hvad ytterväggen beti*äffar, utan 

 klyföppningar på öfre ytan; dess celler i tvärsnitt rektangulära, något högre på öfre 

 sidan, sedda från ytan i följd af de vågiga mellanväggarne till omkretsen oregelbundna, 

 försedda med randporer och likaledes större på öfre bladytan. Klyföppningar spar- 

 samma, sedda frän ytan stora, elliptiska, utan biceller, men stundom omgifna af en 

 krans af epidermisceller ; slutcellerna liggande i jämnhöjd med öfverhuden, tjockväg- 

 giga, i tvärsnitt tämligen höga, ovala, men smala, upprätt stående och försedda med 

 korta, uppåt riktade ytterlister, men, så vidt jag kunnat se, utan innanlister. På 

 öfverhuden af båda sidorna förekomma svarta, punktformiga upphöjningar, s. k. kork- 

 vårtor. Förmodligen är det dessa bildningar, som genom destruktion af väf nåden 

 gifva upphof till de kraterformiga fördjupningar, som jämväl förefinnas på bladytan. 

 Men dessa upphöjningar stå ej i någon förbindelse med kärlknippena, ej heller tyckas 

 de innehålla någon vattenväfnad. 



Såväl Holtermann (a. st. s. 36) som Heiden (a. st. s. 165), denne senare äfven 

 i fråga om denna art, hafva redan fäst uppmärksamheten på förekomsten i bladen 

 hos åtskilliga Combretum-arter af isolerade eller i knippen förenade hårdbastceller, 

 som, utgående från kärlknippena, tränga ut till epidermis i båda bladytorna och 

 sträcka sig mellan denna och mesophyllet. Hos C. decandrum är detta hårdbast 

 mycket mer utveckladt under den öfre epidermis, hvarest det bildar ett system af 

 band for miga knippen jämte enstaka celler, h vilka båda äro öf ver vägande sträckta i en 

 med bladskifvans längdaxel mer eller mindre parallel riktning och än sluta sig till- 

 sammans i större knippen, än återigen förgrena sig, hvarvid en och annan gren kan 

 sluta sig till något annat knippe. Därigenom bildas långsträckta öppningar mellan 

 knippena. Det är dessutom ej ovanligt, att knippena eller isolerade hårdbastceller 

 korsa hvarandra. 



Palissadparenchymel, som är storcelligt och skarpt differentieradt mot svamp- 

 väfnaden, utgör i den tjockare delen af bladskifvan mer än hälften af hela mcsophyl- 

 lets höjd och består af en rad en eller flera gånger septerade, höga cylindriska celler, 

 hvilkas höjd är ungefär 12 — 15 gånger större än bredden. Sedda från ytan stå de 

 tätt tillsammans och hafva en rundadt polygonal omkrets, som är så stor, att h varje 

 epidermiscell täcker endast 3 — 4 sådana celler. I denna väfnad uppträda stora kri- 

 stallsäckar, som hafva samma höjd som palissadcellerna och ut mot epidermis starkt 

 afsmalna och i sin undre, starkt vidgade clel innesluta en mycket stor kristallkon- 



