KITNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. NIO 2. 19 



lagen och hafva större area än någon af cellerna i dessa lag. De begränsas vanligen 

 af 4—6 celler. Då mellanrummen i ett större eller mindre antal af ifrågavarande 

 cell-lag ligga midt öfver hvarandra, bildas högre eller lägre luftkamrar, som ej sällan 

 utmynna i motsvarande luftkamrar i de öfversta lagen. Cellerna i det tredje laget, 

 räknadt från undre epidermis, likna närmast cellerna i det öfversta, så att de förete 

 en benägenhet till nätlik anordning, I, 7, men de äro bredare och hafva i allmän- 

 het mindre skarpt markerade utskott, hvarjämte mellanrummen hafva en i allmän- 

 het mer oregelbunden omkrets och äro ännu mindre i förhållande till de omgif vande 

 cellerna. I det närmast undre laget (I, 8) framträder cellernas nätlika anordning ännu 

 mindre utpräglad, mellanrummen hafva en mera obestämd omkrets och själfva cel- 

 lerna äro i allmänhet aflänga, med ofta något insvängda sidor och sakna merendels 

 utskott. I det understa laget äro cellerna rundade eller aflånga, I, 9 och erinra på 

 ytsnitt om palissadcellerna i understa raden, I, 3. Talrika, större och mindre mel- 

 lanrum finnas mellan cellerna, men klyföppningar förekomma icke under alla, äfven 

 de större mellanrummen. Luftkamrarne i svampparenchymet, ej blott de öfver hvar- 

 andra ställda, utan äfven de på samma höjd liggande, när de äro åtskilda genom ett 

 enkelt cell-lag, stå i öppen kommunikation med hvarandra genom öppningar i det dem 

 begränsande cell-laget. Närmast kring de gröfre kärlknippena är denna väfnad mycket 

 tätare, så att endast smärre luftrum förekomma i densamma. I de öfversta och un- 

 dersta cell-lagen af svampparenchymet förekomma kristallkonkretioner, ehuru icke i 

 sådan mängd som i palissadväfnaden. 



Sekretbehållare. Hufvudsakligast i öfre och undre delen af svampparenchymet 

 förekomma talrika, i tvärsnitt runda, II, 1, men på ytsnitt, I, 7, långa, rörformiga 

 sekretbehållare, som omgifvas af ett lag små, plattade, med mörka membraner för- 

 sedda celler och som ej stå i förbindelse med kärlknippena. I öfre sidan af bladet 

 gränsa de merendels omedelbart intill palissadväfnaden och i den undre ligga de flesta 

 innanför tredje raden af svampparenchymet, från undre epidermis räknadt. Dock 

 kunna de äfven ligga närmare undre epidermis, till och med omedelbart intill denna. 

 När de på alla sidor omgifvas af svampparenchym, bilda dettas celler ett slags sträng- 

 slida omkring dem, I, 7. 



Kärlknippena. Till och med i den tjocka, på undre sidan kölade medelnerven 

 är grundväfnaden ofvanför kärlknippena oförändrad och består af palissad- och svamp- 

 parenchym af ungefär samma beskaffenhet som i den egentliga bladskifvan, ehuruväl 

 denna väfnad i medelnervens undre sida är likformig, i tvärsnitt rundcellig och tunn- 

 väggig samt innehållande endast smärre intercellularrum. På längdsnitt äro som van- 

 ligt dessa celler långa, cylindriska och anordnade i rader. Öfverhudscellerna på me- 

 delnervens bägge sidor utmärka sig genom särdeles tjocka ytterväggar, som i detta 

 hänseende öfverträffa dem på bladskifvans epidermis. Öfre och undre sidan af me- 

 delnervens kärlknippegrupper täckas af hvar sitt tunna lag af hårdbast. Detta jämte 

 den tjockväggiga epidermis och själfva medelnervens tjocklek förläna bladen den er- 

 forderliga böjningsfastheten. De från medelnerven uti bladskifvan gående kärlknip- 

 pena omgifvas på alla sidor af hårdbast och kring detta befinner sig en väl differen- 

 tierad strängslida. Under de närmast mindre kärlknippena, som likaledes omgifvas 



