KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:U 2. 23 



aflånga, omgifna af tvänne biceller, som äro parallella med springan; deras slutceller 

 liggande i jämnhöjd med epidermis, XVIII, 5, mycket små, tjockväggiga, inåt afrun- 

 dade, försedda med starka, nästan raka och framåtriktade ytterlister, utan mnanlis- 

 ter, samt med smal, aflång, snedställd hålighet. 



Palissadparenchymet, som i de tunnare partierna af bladet utgör nära V.-,, XVII, 

 16, men i de tjockare knappt 7* af hela mesopbyllets höjd, XVIII, 1, består af en 

 enda cellrad, hvars celler, äro smala, cylindriska och endast föga högre i bladets tun- 

 nare delar samt ungefär 6—7 gånger högre än breda. Sedda i tvärsnitt, XVII, 18, äro dessa 

 celler tätt hopstående, runda och så små, att 4—5 af dem kunna täckas af en öfre 

 epidermiscell, ehuru dessa senare äro ovanligt små. I palissadväfnaden finnas talrika 

 kristallsäckar, som hvardera fyllas af en stor kristallkonkretion och äro af palissad- 

 cellernas höjd, men 4—5 gånger vidare än dessa. 



Svampparenchymet är i de tjockare partierna af bladskifvan, nämligen närmast 

 på ömse sidor af medelnerven och de gröfre nerverna, mycket mäktigt och föga la- 

 kunöst, XVIII, 1. Det har nämligen omkring 13—15 cellers höjd. Tillika äro cellerna 

 i denna väfnad betydligt större och på tvärsnitt mera rundade, men med i följd af 

 korta utskott vanligen oregelbunden omkrets, hvarjämte luftrummen äro små och fä- 

 taliga. Sedda från ytan äro de i förhållande till den ansenliga bredden korta och 

 bilda en mellanform mellan den båglika och den skiflika typen, något liknande cel- 

 lerna i de båda öfversta cell-lagen af svampparenchymet i de tunnare partien af bla- 

 det, XVII, 19, 20, ehuru de äro mycket större än dessa. På något af stånd frän de 

 gröfre nerverna antager svampparenchymet småningom den för denna väfnad i de 

 tunnare partien karaktäristiska byggnaden. I dessa har ifrågavarande väfnad endast 

 ungefär 9 cellers höjd och är i hög grad lakunöst, XVII, 16. Luftrummen äro af 

 växlande form och storlek, på tvärsnittet sträckta än i horisontal än i vertikal rikt- 

 ning, samt liggande öfver hvarandra i ända till fyra etager, som äro åtskilda af enkla 

 cellrader. De nedersta lakunerna gränsa ofta omedelbart intill undre epidermis, lik- 

 som de öfversta ofta upptill palissadparenchymet. Äfven på tvärsnittet framträder 

 en benägenhet hos cellerna att bilda nätverk, och utskott från cellernas öfre eller 

 undre sida äro därför ej sällsynta. Cellerna aftaga ganska regelbundet i storlek mot 

 bladets undre sida. I genomskärning äro de runda; de mer eller mindre aflånga cel- 

 ler, som framträda på ett tvärsnitt genom bladskifvan, äro sådana, som ej blifvit 

 genomskurna. På ytsnitt äro cellerna i det öfversta, XVII, 19, och näst öfversta la- 

 get, XVII, 20, korta, breda, bäglikt krökta, ofta mot båda ändarna försedda med 

 äfvenledes korta, breda utskott och anordnade till ett nätverk med små maskor. I 

 alla de öfriga lagen, XVIII, 3, blifva cellerna mycket smalare och hafva längre ut- 

 skott, hvarjämte de bilda ett stormaskigt nätverk. Äfven i det subepidermoidala 

 cell-laget, när ett sådant i någon större utsträckning bekläder insidan af undre epi- 

 dermis, bilda cellerna ett nätverk, ehuru de äro kortare och bredare och nätverket 

 följaktligen har mindre maskor. 



Kärlknippena äro, med undantag af de minsta, åtföljda af hårdbast, som mer 

 eller mindre fullständigt omgifver dem. Men endast de i den primära jämte de se- 

 kundära nerverna inneslutna kärlknippena omgifvas af mekanisk grund väfnad; redan 



