RUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 29 



gränsen af palissad vålnaden ned till undre epidermis och ofta äro skilda frän hvar- 

 andra endast genom en vertikal cellrad. 



Kärl knippena äro alla inbäddade och de minsta bland dem gränsa med sin 

 strängslida omedelbart till palissadväfnadens undre sida. 



Chilocarpus atroviridis Blume. 



Blad små, tämligen tjocka, läderartade. 



Epidermis med tämligen tjock yttervägg på båda bladytorna, på öfre utan klyf- 

 öppningar och merändels förstärkt med 1 — 2 hypodermalag, uppkomna genom cell- 

 delning i epidermis. På ett eller annat ställe blifva nämligen enstaka epidermisceller 

 odelade och sädana celler hafva på tvärsnitt samma höjd som epidermis tillsammans 

 med hypodermat, under det annars hypodermacellerna äro flere gånger högre än de 

 egentliga epidermiscellerna, hvilka äro mycket låga och af ungefär samma höjd som 

 undre ytans epidermisceller. Sedda frän ytan äro de öfre epidermiscellerna. liksom 

 hypodermacellerna, tämligen regelbundet polygonala, men till arealen något mindre än 

 de senare. Öfverhudscellerna pä undre sidan hafva pä ytsnitt undulerade mellan- 

 väggar och en större yta; på ytterväggarne finnas kutikularstrimmor, som i synnerhet 

 kring klyföppningarne äro skarpt markerade. Dessa senare äro stora, hafva en aflång 

 omkrets och omgifvas af tvänne med springan parallela biceller, men äro ej talrika. 

 Slutceller liggande i jämnhöjd med epidermis, i tvärsnitt upprätta, nästan aflånga, men 

 inåt något afsmalnande och därstädes delvis omslutna af hvar sitt utskott från de 

 båda bicellerna, försedda med mycket små framåtriktade ytterlister, men utan innan- 

 lisfcer. Pä bladens undre yta iakttagas egendomliga glandelbildningar, som pä ytsnitt 

 framträda såsom grupper af några fä, med ett brunt innehåll fyllda celler, hvilka om- 

 gifvas af i tvänne kransar anordnade epidermisceller, som äro mindre än de öfriga och 

 hafva raka väggar. I tvärsnitt bestå dessa grupper af tvänne hopstående celler, som 

 äro dubbelt högre än de öfriga epidermiscellerna och hvilkas h vällda ytterväggar höja 

 sig något öfver dem. Dessa celler tränga äfven djupare in i mesophyllet och på ömse 

 sidor om dem finnes en mindre, likaledes med ett brunt innehåll fylld cell af samma 

 höjd som de egentliga öfverhudscellerna. De dessa grupper omgifvande och i krans 

 anordnade cellerna framträda pä tvärsnitt som tvänne smalare epidermisceller på hvar 

 siu sida af gruppen. Inåt begränsas hvarje sådan grupp af merändels tvänne lag tätt 

 hopslutna celler, som urglasformigt omsluta densamma. Äfven på öfre ytan förekomma 

 några anmärkningsvärda inrättningar, som sedda från ytan te sig som en större, af 

 ett slemmigt ämne fylld cell, som omgifves af åtta i krans anordnade celler, under 

 hvilka man vid djupare inställning af mikroskopet upptäcker den runda konturen af 

 den inåt vidgade centrala cellen. Pä lyckade tvärsnitt befinnes den genomskurna 

 större centralcellen med sin tunna, hvälfda yttervägg, som å ömse sidor ansluter sig 

 till och tyckes utgöra en fortsättning af den vägg, som skiljer hvarje epidermiscell 

 frän sin hypodermacell, höja sig något upp öfver epidermis. I någon män öfverens- 

 stämma dessa bildningar med dem af Sonneratia caseolaris Engl. (jfr F. Areschoijg, 

 II, pag. 68, Taf. XIII, 15, 10). 



