KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 35 



dom något utbuktade samt större och mer åtskilda af luftrum, kring hvilka cellerna 

 någon gång kransvis gruppera sig. 



Svampparenchymet är ganska storcelligt, har ungefär 8 — 9 cellers höjd och hör 

 till den båglika typen. Det är tillika mycket lakunöst och dess luftkamrar kunna 

 stundom sträcka sig genom alla cell-lagen från palissadväf nåden ända ned till undre 

 epidermis. På tvärsnitt förekomma någon gång äfven utbuktningar mellan cellerna i de 

 olika, intill hvarandra liggande lagen. Sedda från ytan äro cellerna äfven i det öf- 

 versta laget nätlikt anordnade och båglika, ehuru de merendels äro kortare och bre- 

 dare och maskorna på samma gång mindre, liksom äfven förhållandet är med det 

 understa laget, hvars celler stundom äro skiflika. I alla de mellanliggande lagen äro 

 cellerna längre och smalare, hafva längre utskott och äro följaktligen maskorna större 

 och mer regelbundna, begränsade af 4 — 6 celler. Kristaller tyckas helt och hållet sak- 

 nas i såväl svamp- som palissadparenchymet. Däremot förekomma allmänt fettkroppar 

 i sistnämnda väfnad. 



Kärlknippena sakna hårdbast och äro alla inbäddade samt gränsa alla in till 

 palissadväf nåden. I nervernas grundväfnad förekomma slemkaverner, uppkomna ge- 

 nom förslemning af cellgrupper. Vesque (III, a. st. pag. 130) omtalar dylika slemka- 

 verner i barken hos en annan Euphorbiacé, Bischofia javanica Blume. 



Myristica fragrans Houtt. 



Bladen af detta träd äro insamlade i Ecuador af Baronen Eggers under be- 

 nämning af M. moschata, som i Index Kew. uppgifves vara synonym med M. fra- 

 grans. Blad medelstora, kortskaftade, tämligen tjocka, läderartade. 



Epidermis med tjock, på undre sidan af ett tjockt kornigt vaxöfverdrag betäckt 

 yttervägg, utan klyföppningar på den öfre. Epidermisceller i tvärsnitt ganska höga 

 i förhållande till bredden och vanligen något högre på undre sidan; sedda från ytan 

 hafva de på båda sidorna en jämförelsevis liten yta, som på den öfre i följd af de 

 vågiga mellanväggarne är oregelbunden, på den undre däremot polygonal. De öfre 

 epidermiscellerna hafva randporer och sakna kornigt innehåll, de undre sakna rand- 

 porer och innehålla dels enkla kristaller dels runda, svagt ljusbrytande kroppar, 

 förmodligen fett. Klyföppningar ovanligt fåtaliga, stora, men smala och aflånga, från 

 yttre ytan af epidermis knappt skönjbara, emedan de ligga enstaka i små fördjup- 

 ningar, som bildas af 5 — 8_ epidermisceller, hvilka något höja sig öfver ytan af epi- 

 dermis, bildande en i spetsen öppen kupol, hvars öppning begränsas af cellernas upp- 

 till starkt förtjockade ändar. Hvarje klyföppning ligger i botten af en sådan hålighet, 

 och dess slutceller äro anbrakta i undre kanten af dessa epidermisceller, men skjuta 

 långt under dem och åtföljas af ett par celler, som förhålla sig såsom biceller, hvilka 

 omsluta den bakre väggen af hvar sin slutcell och likaledes ligga under epidermiscel- 

 lerna. I tvärsnitt äro slutcellerna upprätta, ovala, nedåt af rundade och uppåt starkt 

 afsmalnande, utan tydliga såväl ytter- som innanlister. Med afseende på klyföpp- 

 ningarnes läge erinra de om klyf öppningarne hos vissa Proteaceer (jfr. Strasburger 

 a. st. figg. 129, 131, 142, 143). 



