40 ARESCHOTTG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



liten yta. Undre epidermisceller äfven försedda med tjock yttervägg samt tjocka, 

 porösa mellanväggar, på ytsnitt vanligen större och mer långsträckta samt ej så regel- 

 bundet polygonala som de öfre. Någon förslemning af öfverhudscellernas innerväggar, 

 som annars är så vanlig inom denna familj (jfr Supprian, a. st. pag. 310 och Van 

 Tieghem, a. st. pag. 224), äger ej rum hos bladen af denna växt. Klyf öppningar 

 förekomma, ehuru ganska sparsamt, endast på de partier af undre bladytan, som 

 betäckas af en mer småcellig epidermis, men som äro vida talrikare än de af en stor- 

 cellig epidermis täckta partierna. Klyföppningarne, sedda från ytan, stora, bredt, 

 nästan rundadt ovala, utan egentliga biceller, men vanligen omgifna af en mer eller 

 mindre regelbunden krans af mindre epidermisceller. Deras slutceller stående i jämn- 

 höjd med epidermiscellerna, men lägre än dessa, upprätta, i tvärsnitt stora, rundade 

 och tjockväggiga, med tvärställd, smal, men bakåt vidgad hålighet samt med grofva. 

 framåt krökta ytterlister och smala, raka, framåt riktade innanlister. Dessutom före- 

 komma på undre ytan egendomliga, klyföppningar liknande inrättningar, som måhända 

 kunna uppfattas såsom atrofierade klyföppningar eller som en form af vattenklyföpp- 

 ningar. På ytsnitt hafva de en smal, aflång omkrets, omgifvas af en eller flere kransar 

 af smala epidermisceller och tyckas bestå af tvänne mycket tjockväggiga celler, mellan 

 hvilka vid deras midt en öppen springa förefinnes. De äro sålunda ej att förväxla 

 med de tjockväggiga epidermisceller, hvilka Supprian (a. st. pag. 311, Taf. X, figg. 

 2, 3) omtalar och afbildar hos en annan art af samma släkte, Phaleria coccinea. 

 Palissadparenehymet skarpt skildt från svamp väf nåden, småcelligt, bestående af 

 en cellrad och utgörande endast omkring l / 7 — 'A af mesophyllets höjd. Dess celler 

 tätt hopstående, regelbundet cylindriska, någon gång septerade och i förhållande till 

 vidden ganska låga, så att deras höjd endast är ungefär 3—4 gånger större än bredden 

 och hvarje öfre epidermiscell kan täcka endast 2 — 4 sådana celler, hvilka i tvärsnitt 

 äro runda eller polygonala. Kristallkonkretioner äro ej sällsynta i palissadparenchy- 

 mets celler. 



Svampparenchymet är ovanligt storcelligt i synnerhet i förhållande till palissad- 

 väfnaden samt ganska lakunöst, och dess celler vattenrika, men fattiga på kloro- 

 plaster. I de tjockai'e partierna af bladskifvan har denna väfnad ända till 13, i de 

 tunnare ungefär 7 — 8 cellers höjd. På tvärsnittet hafva de genomskurna cellerna en 

 mer eller mindre rundad form och äro i de båda öfversta och den understa raden 

 minst. I dessa rader äro de tillika aflånga, sträckta i horisontal riktning; i den öf- 

 versta raden kunna de till och med vara vertikalt sträckta. Luftrummen, af hvilka 

 äfven de största ej sträcka sig upp mellan cellerna i de båda öfversta raderna eller 

 ned till undre epidermis mellan cellerna i den understa raden, äro ganska stora och 

 hafva en mycket oregelbunden omkrets, gå genom ett större eller mindre antal cell- 

 lag och äro på tvärsnitt utsträckta än i vertikal än i horisontal riktning. På ytsnitt 

 äro cellerna i den öfversta raden af svampparenchymet runda eller något ovala, till 

 omkretsen flei - a gånger större än palissadcellerna samt ovanligt tjockväggiga, hvar- 

 jämte hvarje cell är fylld af en kristallkonkretion eller med kristallsand eller med 

 bäggedera på samma gång (jfr Supprian a. st. pag. 325). I närmast undre rad äro 

 cellerna mycket större, mer åtskilda af mellanrum samt mindre tjockväggiga. De 



