KTJNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 13 



glandier, som erinra om dem hos Laguncularia racemosa Gaartn. (F. Areschoug, 

 II, s. 64), ehuru såväl kärlknippen som epitel saknas nnder den förras glandier. 

 De äro fyllda med ett grumligt innehåll, h varigenom deras inre byggnad helt och 

 hållet döljes 1 . De föga talrika klyf öppningarne, sedda från ytan, XXIV, 14, stora, 

 bredt ovala, utan biceller: deras slutceller stående i jämnhöjd med epidermis, upprätta, 

 i tvärsnitt rundade, tunnväggiga och med stor, rundad hålighet, försedda med korta, 

 något uppåt och framåt riktade ytterlister och mycket små, framåt riktade innanlister. 



Palissadparenchymet skarpt begränsadt mot svampväfnaden, XXIV, 9, uppta- 

 gande '/ 3 eller nära 'A af mesophyllets höjd och bestående af tvänne rader tätt hop- 

 stående, höga, tämligen smala, ej regelbundet cylindriska och merendels septerade, i 

 tvärsnitt, XXIV, 11, runda celler, af hvilka de i den öfre raden äro något högre än 

 i den undre. Hvarje öfre epidermiscell täcker 3 — 4 sådana celler. Mellan palissad- 

 cellerna i båda raderna finnas enstaka, på tvärsnitt genom bladet ovala, upprätt stå- 

 ende celler, som föra raphider, XXIV, 9, jämte ett grumligt innehåll. 



Svampparenchymel är i hög grad lakunöst och företer på tunna mikrotomsnitt 

 en egendomlig anblick, i det hvarje mellanrum emellan tvänne genomgående kärl- 

 knippen förefaller som ett tomrum, i hvilket enstaka, i olika riktningar sig sträckande, 

 smala celler eller cellrader uppträda. Först på tjockare tvärsnitt eller ännu bättre på 

 ytsnitt får man en riktig föreställning om denna väfnads egendomliga struktur, hvarvid 

 man finner, att cellerna äro långa, trådlika, utgrenade i långa trådsmala grenar och 

 bilda nätverk med stora maskor. Redan i denna väfnads öfversta lag, XXV, 1, äro 

 nätverken stormaskiga och själfva cellerna hafva sin typiska form, hvilket allt är ännu 

 mer förhållandet med de mellersta lagen, XXV, 2. I det näst understa, XXIV, 12, 

 liksom i det understa laget, XXIV, 13, äro cellerna kortare och bredare och mellan- 

 rummen mindre. Innehållet i mesophyllets celler är brunaktigt, förmodligen föranledt 

 af garfsyra. 



Kärlknippena. De flesta äro genomgående och bilda ett smämaskigt nätverk. 

 De minsta gränsa med sin strängslida intill palissadväfnaden. Det är emellertid ett 

 anmärkningsvärde förhållande, att dylika små kärlknippen äfven finnas nära den undre 

 bladytan, hvilket sannolikt står i samband med det stora antalet kärlknippen i 

 medelnerven. 



Dillonia indica L. 



(Taf. XXV, figg. 3—13.) 



Blad stora, tunna, men fasta, på undre sidan upphöjdt nätåclriga och försedda 

 med höga, skarpryggade sekundära nerver och likadan medelnerv. 



Epidermis på öfre sidan, som saknar klyföppningar, storcellig och försedd med 

 en tämligen tunn yttervägg, fig. 3; dess celler på tvärsnitt rektangulära, sedda från 

 ytan, fig. 7, stora, med tämligen tjocka, undulerade mellanväggar. Merendels för- 

 stärkes öfre epidermis af ett tunnväggigt hypoderma, fig. 3, hvars celler i tvärsnitt 



1 Förekomsten af glandier lios denna växt är anmärkningsvärd, enär saknaden af sådana organ ansetts 

 vara en för alla Dilleniaceer gemensam karaktär (Solereder I, a. st. pag. 23 och 26). 



