KTJNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 5 



voro utspända öfver luftrummen, hvilka begränsas af de mycket talrika genomgående 

 kärlknippena. I denna väfnad kunna sålunda de i tvärsnitt runda cellerna vara 

 sträckta i olika riktningar. Närmast denna väfnad kommer det håglika svampparen- 

 chymet, hvars celler likaledes äro i tvärsnitt runda, men sedda från ytan tämligen 

 långa och smala, vanligen något krökta och ej sällan mot ändarne grenade i en eller 

 tvänne korta och breda grenar (Taf. I, fig. 4, 6, 8, 9, II, 1, VI, 5, 6). Cellerna äro nät- 

 likt anordnade kring de ofta stora, rundade luftrummen, som, när maskorna i många 

 cell-lag ligga midt öfver hvarandra, komma att på tvärsnitt genom bladskifvan fram- 

 träda som höga luftkamrar. Då ett sådant svampparenchym är mycket mäktigt, 

 blifva cellerna i de öfversta, liksom i ett eller annat af de understa lagen kortare och 

 bredare, mer eller mindre rundade samt mindre utbuktade än cellerna i de mellersta 

 lagen, i hvilka de minsta kärlknippena förekomma. I det skiflika svampparenchymet 

 (Taf. V, fig. 5, 6, 7, 8, XXII, 8) äro cellerna, sedda från ytan, kortare och bredare 

 samt på ytsnitt försedda med utbuktningar, som äfven utgå från cellens bredare sidor 

 och äro skarpare begränsade mot den centrala delen af cellen. Det intercellulära 

 systemet är i denna väfnad i följd af cellernas ansenligare storlek ej så starkt ut- 

 veckladt som i det båglika svampparenchymet, ehuru äfven i den luftkamrar kunna 

 bildas. En hos endast en växt anträffad form af svampparenchym är det taggiga 

 (Taf. XXIII, fig. 11, 16), hvars celler äro i likhet med det skiflikas på såväl tvär- som 

 ytsnitt korta och breda samt försedda med från alla sidor utgående korta, nästan 

 tagglika utskott, som likaledes äro skarpt begränsade mot cellens centrala kropp. En 

 annan form utgör återigen det kantiga, svampparenchymet (Taf. XXIV, fig. 5, 6, 7), 

 hvars celler sakna egentliga utskott, menhafva, sedda från ytan, en mer eller mindre kantig 

 omkrets. I såväl detta som det taggiga svampparenchymet finnes ingen regelbunden 

 anordning af luftrummen, utan cellerna kunna än till ett större antal ligga tätt intill 

 hvarandra, endast åtskilda genom smärre mellanrum, än vara åtskilda genom stora, 

 till omkretsen oregelbundna lakuner. Det kantiga svampparenchymet bildar en öfver- 

 gång till det rundcelliga (Taf. II. fig. 6, 7, 8), hvars celler, när denna väfnad är fullt 

 typisk, sakna alla utbuktningar och äro på såväl tvär- som ytsnitt runda eller rundadt 

 aflånga; endast i de mellersta lagen, i hvilka de minsta kärlknippena utbreda sig, få 

 cellerna en mera oregelbunden omkrets. Det är emellertid mera sällsynt, att cellerna 

 äro alldeles runda i denna väfnad, till hvilken äfven hänförts sådant svamppa- 

 renchym, hvars celler mer eller mindre afvika från denna typ, när de sakna tydliga 

 utbuktningar. Det intercellulära systemet kan än vara reduceradt till smärre intersti- 

 tier än utgöras af större lakuner, som begränsas af en enkel krans af celler, som utan 

 utbuktningar gränsa intill hvarandra. Ej sällan förekomma kombinationer mellan det 

 rundcelliga och båglika eller skiflika svampparenchymet, och blad med så beskaffad t 

 svampparenchym hafva upptagits som en särskild typ. 



Såsom redan anförts, gifves det talrika öfvergångar emellan dessa olika former 

 af svampparenchym. Så förmedlas öfvergången emellan det hyflika och det båglika 

 svampparenchymet af de båda här beskrifna Dillenia-arterna. I bladen af D. aurea 

 är visserligen denna väfnad mera hy flik, ehuru dess celler till och med i de mellersta 

 lagen på ytsnitt (Taf. XXV, fig. 2) bilda ett ganska regelbundet nätverk, men hos 



