RUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 39. NlO 2. 59 



I de mellersta lagen äro cellerna på tvärsnitt i följd af utbuktningar till formen ännu 

 mer oregelbundna och flikade (de smärre rundade cellerna, som finnas emellan dem, 

 äro de genomskurna utbuktningarne frän andra celler) och på ytsnitt likaledes mer 

 oregelbundna, smalare och åtskilda af större luftrum. Cellerna i det understa laget 

 på tvärsnitt mindre än de öfriga och till formen mycket växlande, sträckta än i hori- 

 sontal än i vertikal riktning och än med än utan utbuktningar, på ytsnitt af ungefär 

 samma form som cellerna i mellersta lagen, endast något bredare och tätare hopstå- 

 encle. I synnerhet i detta cell-lag finnas kristallsäckar och stora kristall konkretioner. 

 Kärlh/iipperm äro alla inbäddade i mesophyllet och sakna hårdbast. De minsta, 

 till ett eller två tracheala element reducerade kärlknippena ligga något närmare den 

 undre bladytan och äro genom tvänne rader svampparenchymceller skilda från palis- 

 sadväfnaden. Kärlknippena omgifvas af länga, tvärdelta celler, hvilka i hvarje dotter- 

 cell innehålla en kristallkonkretion af mindre storlek än de i svampparenchymet före- 

 fintliga. 



Helicia sp. 



Blad ganska stora, kortskaftade, tunna, men fasta och läderarlade. 



Epidermis tämligen smacellig, med tjock, pä öfre bladytan svagt, pä den undre 

 skarpt strierad yttervägg, utan klyföppningar pä den öfre. I tvärsnitt äro epidcrmis- 

 cellerna pä båda ytorna ungefär lika höga och rektangulära, något bredare pa 

 den undre, men på ytsnitt de öfre epidermiscellerna tämligen små och regelbundet 

 polygonala och de undre i följd af de buktade mellanväggarne till omkretsen oregel- 

 bundna och vanligen något större. Klyföppningar ej synnerligen talrika, sedda frän 

 ytan breda, runda och omgifna af tvänne med springan parallela biceller. Slutceller 

 i olikhet med livad annars plägar vara fallet hos Proteaceerna stående i jämnhöjd 

 med epidermis, i tvärsnitt ovala, i snedt vertikal riktning liggande utmed bicellerna 

 och försedda med starka, inåt krökta ytterlister, utan innanlister. 



Palissadparenchymet utgör ungefär l U af hela mesophyllets höjd och består af 

 en rad tätt hopstäende, regelbundet cylindriska, med en brun vätska fyllda celler, 

 som i förhallande till den stora bredden äro tämligen låga, i det höjden endast är 

 3 — 4 gånger större än bredden. På ytsnitt äro dessa celler i genomskärning af deras 

 öfversta ändar föga åtskilda genom smärre interstitier, runda, aflänga eller nästan 

 fyrkantiga och nästan lika stora eller till och med större än ytan af en epidermiscell ; 

 längre ned äro de i genomskärning regelbundet runda eller ovala och åtskilda af något 

 större mellanrum. På sådana ytsnitt synas ofta grupper af dels mycket stora dels 

 ovanligt små celler, som sakna kornigt innehåll och h vilkas väggar hafva en intensivt 

 brun färg; i sådana grupper uppträda äfven mindre celler, som hafva ofärgade väggar, 

 men ett innehåll af samma intensivt bruna färg. Dessa cellgrupper göra intrycket af 

 att vara stadda i desorganisation. 



Svampparenchymet, som är tämligen storcelligt och föga lakunöst, har vanligen 

 ungefär 7 cellers höjd, och dess celler äro på tvärsnitt anordnade i horisontala rader. 



