68 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR OFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



VI. Dorsiventrala blad med rundcelligt svampparenchym. 



Nepheliuin mutabile Blume. 



(Taf. II, figg. 2-11.) 



Småblad medelstora, tämligen tjocka, fasta och läderartade. 



Epidermis på öfre ytan utan klyföppningar, tjockväggig, II, 2, och ovanligt 

 småcellig, så att hvarje cellyta är högst dubbelt större än en palissadcells omkrets, 

 jfr figg. 3 och 5. Cellerna i tvärsnitt kvadratiska eller rektangulära, fig. 2, sedda 

 från ytan polygonala och försedda med raka, tjocka mellanväggar, fig. 3. Grupper 

 af förslemmade epidermisceller förekomma på denna yta och te sig såsom nästan 

 strukturlösa skifvor, fig. 4, i livilka väggarne mellan cellerna mer eller mindre slem- 

 vandlats. Epidermiscellerna på undre bladytan mycket tunnväggiga och i tvärsnitt 

 ungefär lika breda som på den öfre, men livar och en af dem förlängd i en trubbig 

 papill, figg. 2, 10. Från spetsen af hvarje papill utgå radierande cuticularstrimmor, 

 som sträcka sig ned öfver epidermiscellernas ytterväggar. Dylika papiller hafva förut 

 iakttagits af Radlkofer (II, pag. 299) hos ett stort antal Sapindaceer. De saknas 

 på den nerverna beklädande öfverhuden. Mellanväggar mellan de undre epidermis- 

 cellerna nästan raka och tunna, och själfva cellerna, sedda från ytan, fig. 10, något 

 större än de i öfre epidermis och föga större än omkretsen af cellerna i undre blad- 

 ytans svampväfnad, fig. 9. Klyföppningar mycket små med nästan cirkelrund om- 

 krets, fig. 10, omgifna af en krans af biceller, talrika, men i följd af sitt läge svåra 

 att upptäcka. Papillerna från de närmast omgifvande epidermiscellerna böja sig näm- 

 ligen mot hvarandra, hvarigenom de komma att begränsa en yttre andhåla, i hvars 

 botten klyf öppningen ligger, fig. 11. Slutceller utan såväl ytter- som innanlister, 

 tämligen tjockväggiga, aflånga, snedt vertikalt stälda, utåt divergerande. 



Palissadparenchymet utgör ungefär '/» — V* af mesophyllets höjd, fig. 2, och be- 

 står af en rad tätt hopstående, en eller flera gånger septerade, cylindriska, smala 

 celler, h vilkas höjd är ungefär 8 — 10 gånger större än bredden och som i tvärsnitt 

 hafva en rundad omkrets, fig. 5. 



Svamppar enchymet af ungefär 4 — 5 cellers höjd, tämligen storcelligt och tjock- 

 väggigt samt på ytsnitt öfvervägande rundcelligt. Detta senare är i synnerhet för- 

 hållandet med cellerna i det öfversta, fig. 6, och de båda understa lagen, figg. 8 — 9. 

 I det mellersta eller de båda mellersta lagen, fig. 7, som innehålla de yttersta och 

 minsta kärlknippeförgreningarne, äro cellerna något kantiga och kunna till och med 

 hafva ansats till korta, breda utskott, hvarigenom talrikare och större intercellularrum 

 uppkomma och själfva cellerna i någon mån blifva nätlikt anordnade. Cellerna i alla 

 dessa lag hafva större omkrets på ytsnitt än cellerna i palissadparenchymet. På 

 tvärsnitt genom bladskifvan, fig. 2, äro cellerna mer olikformiga. De närmast till 



