88 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



än den undres. Sedda från ytan, hafva cellerna pä bada bladytorna en i följd af de 

 buktiga mellanväggarne oregelbunden omkrets och äro pä den öfre kortare och 

 bredare, men knappast större än på den undre och hafva tydliga randporer. Klyf- 

 öppningar ganska talrika, sedda från ytan ovala, tämligen smala, men åtföljda af 

 tvänne breda, med springan parallela biceller. Deras slutceller i tvärsnitt små, upp- 

 rättstående, nästan äggrunda, inåt något afsmalnande, med nästan omärkliga, framåt 

 riktade ytterlister, utan innanlister, försedda med en hög, nedåt likaledes afsmalnande 

 hålighet och täckta af de båda bicellerna, som höja sig upp öfver dem, förlängda i 

 hvar sitt utskott, hvilka nästan i form af ytterlister böja sig in emot hvarandra och 

 sålunda bilda en smal öppning in till den yttre andhålan. Bicellerna omsluta äfven 

 större delen af slutcellernas insida och äro därstädes utdragna till korta utsprång, i 

 viss mån imiterande innanlister. 



PalissadparencJiymet är ej skarpt skildt från svampväfnaden. Visserligen är den 

 öfversta raden af mesophyllet ett typiskt palissadparenchym, som upptager ungefär 

 2 /5 af mesophyllets höjd och hvars tätt hopstående ofta septerade celler äro cylindriska, 

 höga och smala, så att de vanligen äro 8 — 10 gånger högre än vida och i tvärsnitt 

 rundadt polygonala eller stundom rektangulära samt till omkretsen så stora, att h varje 

 epidermiscell täcker endast ungefär 2 — 4 palissadceller. Men cellerna i den närmast 

 under denna liggande raden kunna någon gång antaga form af palissadceller, ehuru 

 de äro lägre och bredare samt mer åtskilda genom luftrum än öfversta radens palis- 

 sadceller. I de flesta fall öfverensstämma dock cellerna i denna undre rad närmast 

 med svampparenchymets celler. I den öfversta, t}'piska palissadcellraden uppträda 

 stora tunnväggiga sekretceller, som hafva samma höjd som palissadcellerna, men äro 

 betydligt vidare, så att ungefär 2 — 3 epidermisceller tagas i anspråk för att täcka en 

 sekretcell. Epidermiscellerna of vanför dessa sekretceller undergå hvarken till form 

 eller anordning någon förändring. 



Svampparenchymet är tämligen storcelligt och har på tvärsnitt 3 — 4 eller stund- 

 om 5 cellers höjd. Det intercellulära systemet i denna väfnad är föga utveckladt 

 och på tvärsnitt genom bladet reduceradt till smärre luftluckor, som knappast äro 

 så stora som omkretsen af någon bland de omgifvande cellerna. Dessa hafva på 

 tvärsnitt en ganska växlande form, än runda än af långa och i så fall sträckta i 

 horisontal eller vertikal riktning ; stundom äro de mer eller mindre krökta eller något 

 buckliga. Någon mera tydligt framträdande anordning af cellerna i vare sig hori- 

 sontala eller vertikala rader röjer sig icke hos denna väfnad. Med afseende på cel- 

 lernas form, sedd frän ytan, intager den en medelställning emellan det rundcelliga 

 och båglika svampparenchymet. I det närmast under det typiska palissadparen- 

 chymet liggande laget äro cellerna aflånga och vanligen något krökta, men korta och 

 breda samt ej sällan försedda med likaledes korta men breda utskott, grupperade 

 kring de mycket små luftrummen. I dessa lag uppträda sekretceller, som äro mycket 

 mindre än de i palissadväf nåden och runda; på ytsnitt utstråla från dessa celler i 

 alla riktningar svampparenchymcellerna. I det understa laget äro de flesta cellerna, 

 sedda äfvenledes från ytan, mer eller mindre runda; endast de, som begränsa klyf- 

 öppningarnes andhålor, äro något båglikt krökta. Kristallkonkretioner förekomma ej 



