KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 89 



hos denna växt, liksom enligt Solereder (a. st. s. 794) hos öfriga Laurineer. Där- 

 emot äro enkla, långa, stafformiga kristaller ej ovanliga, i synnerhet i nerverna. 



Kärlknippena, af hvilka de större hafva på såväl öfre som undre sidan en grupp 

 af hårdbastceller, äro endast till en ringa del genomgående, nämligen de som i af- 

 seende på storlek komma näst efter de i nerverna inneslutna strängarne. De något 

 mindre kärlknippena sträcka sig visserligen förmedelst den dem åtföljande mekaniska 

 grundväfnaden ned till undre epidermis, men äro genom palissadparenchymet skilda 

 från den öfre. De minsta, som äfven gränsa omedelbart till palissadväfnaden, äro 

 endast genom tvänne rader af svampparenchymceller skilda från undre epidermis. 



Cryptocarya sp. öfverensstämmer i de flesta afseenden med föregående art, men 

 skiljer sig frän densamma hufvudsakligen därigenom, att endast öfre ytans epidermis 

 har undulerade mellanväggar, att cellernas yta på denna sida endast är dubbelt 

 större eller stundom knappast större än omkretsen af en palissadcell, att svampparen- 

 chymet är betydligt mer lakunöst och dess celler, sedda frän ytan, äro längre och 

 smalare, fullständigare båglika, så att denna väfnad är att hänföra till den båglika 

 typen, äfvensom att benägenheten till förslemning af såväl svampparenchymets som 

 öfverhudens cellväggar på undre bladytan är mycket vanlig. Svampparenchymets 

 understa lag bildar ett på kornigt innehåll fattigt hypoderma utan andra mellanrum 

 än dem, som finnas öfver klyf öppningarne och som begränsas af 2 — 3 bågformigt 

 krökta celler. Alla de öfriga cellerna i detta lag äro regelbundet polygonala. Kärl- 

 knippena äro därjämte till betydligt större antal genomgående. På undre ytan före- 

 komma korkvårtor. 



Ochnsi sqiiaiTOSii L. 



Blad tämligen stora, smala och långsträckta, tunna och läderartade. Materialet 

 från Bombay, insamladt af Dr. Th. Wulff. 



Epidermis tämligen storcellig, med tunn yttervägg på båda sidorna, utan klyf- 

 öppningar på den öfre; dess celler på tvärsnitt rektangulära och nästan dubbelt 

 högre på öfre bladytan, pä ytsnitt med i följd af de undulerade mellanväggarne 

 oregelbunden omkrets, som merändels är något större hos de öfre. Klyföppningar 

 ej synnerligen talrika, sedda från ytan smala, ovala, omgifna af tvänne med springan 

 parallela biceller. Slutceller tjockväggiga, i tvärsnitt ovala, med rund hålighet, upp- 

 rätta, stående i jämnhöjd med epidermis och försedda med små, smala, uppåt och 

 framåt riktade ytterlister samt nästan omärkliga innanlister, och på undre sidan del- 

 vis täckta af ett smalt utskott från h vardera af de båda bicellerna. 



Palissadparenchymet upptager ungefär hälften eller stundom nära två tredjedelar 

 af hela mesophyllets höjd och är mycket skarpt begränsadt mot svampväfnaden. 

 Det utgöres af endast en rad mycket tätt hopstående samt med kloroplaster full- 

 packade, höga och smala celler, hvilkas höjd kan vara ända till 15 gånger större än 

 bredden. På ytsnitt genom bladskifvan äro de runda eller polygonala och så små, 

 att hvarje öfre epidermiscell allt efter sin olika storlek kan täcka 6 — 10 sådana celler. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:u 2. 12 



