92 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR OFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



höjd endast är 2 — 4 gånger större än bredden och h varje öfre epidemi i scell endast 

 kan täcka en eller halfannan palissadcell. Därjämte hafva de tunna, något veckade 

 mellanväggar och innehålla ej sällan en kristallkonkretion. På ytsnitt är deras om- 

 krets mycket växlande — rund, oval, polygonal eller fyrkantig. 



Svampparenchymet är ganska storcelligt och har 11 — 14 cellers höjd. Cellerna 

 i de 2 — 3 eller stundom 4 öfversta raderna stå vanligen ganska tätt tillsammans, äro 

 såväl på tvär- som ytsnitt mer eller mindre rundade och bilda en öfvergång emellan 

 palissad- och svampparenchym. I synnerhet är detta förhållandet med öfversta raden, 

 hvars celler ofta äro på tvärsnitt vertikalt sträckta och hafva veckade mellanväggar. 

 De äro emellertid betydligt lägre och äfven bredare samt på ytsnitt mer rundade och 

 ofta åtskilda af smärre luftrum. Ännu mer blir detta förhållandet med cellerna i de 

 öfriga af dessa rader, i det de på ytsnitt blifva mer åtskilda, få en mer aflång om- 

 krets, som genom smärre utbuktningar blir mer eller mindre oregelbunden, hvari- 

 genom de småningom antaga den båglika form, som utmärker cellerna i svampparen- 

 chymets öfriga lag. I de öfre af dessa äro cellerna kortare och bredare, nätlikt an- 

 ordnade och försedda med korta, breda utbuktningar, men blifva i de öfriga lagen 

 längre och smalare, hvarigenom äfven maskorna blifva större. Endast i det understa 

 laget blifva cellerna kortare och bredare samt stå tätare tillsammans. Luftkamrarne 

 i denna väfnad äro på tvärsnitt af mycket växlande storlek, de största kunna sträcka 

 sig genom ända till nio cell-lag. När de hafva endast några cellers höjd, kunna de 

 vara anordnade i tre etager och äro störst i den mellersta. Kristallkonkretioner äro 

 ganska vanliga i svampparenchymet. 



Kärlknippena äro ej synnerligen talrika, ej heller särdeles rikt förgrenade. De 

 äro alla inbäddade och åtföljda af hårdbast, som finnes hos de större kärlknippena 

 på såväl öfre som undre sidan, hos de minsta endast på den undre. De sistnämnda 

 ligga omedelbart under svampparenchymets öfversta rad. 



Jatropha multifida L. 



Blad tämligen stora, men ej synnerligen tjocka, mjuka, långt skattade, med 

 bladskifvan nästan ända till basen handlikt delad i långa, smala flikar. 



Epidermis storcellig i synnerhet på öfre ytan, som saknar klyföppningar och 

 hvars celler på tvärsnitt ofta äro nästan kvadratiska med tjock, något h välld, fint 

 granulerad yttervägg, på ytsnitt polygonala, ganska stora och försedda med tämligen 

 tjocka mellanväggar. Undre epidermiscellerna, sedda frän ytan, polygonala och af unge- 

 fär samma storlek som de öfre, hvar och en af dem försedd med en papillös, cy- 

 lindrisk, i tvärsnitt rund, upptill afrundad och därstädes mer tjockväggig utbuktning 

 af ytterväggen. Papillen är i omkrets föga mindre än själfva cellen. Till och med 

 de båda nästan halfmånformiga bicellerna, som äro parallela med klyföppningens 

 springa, äro utbuktade till dylika papiller, men hos dem är det hela ytterväggen, som 

 utbuktas, såsom ett ytsnitt af undre epidermis, betraktadt från insidan, ådagalägger. 

 De nerverna beklädande öfverhudscellerna sakna dylika papiller. Klyföppningar 

 ganska glesa, med smal, aflång omkrets. Slutcellerna, öfver hvilka bicellernas papiller 



