96 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR OFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



Epidermis ej synnerligt storcellig, med ganska tunn yttervägg på båda sidorna, 

 utan klyföppningar på den öfre, hvars celler i tvärsnitt äro något högre än den 

 undres. Sedda från ytan, hafva epidermiscellerna isynnerhet på undre ytan buktiga 

 mellanväggar och äro något mindre på den öfre samt därstädes försedda med rand- 

 porer. Klyföppningar ej talrika, ovala och åtföljda af tvänne med springan parallela 

 biceller. Slutceller snedt vertikalt stälda utmed bicellerna, som skjuta ned under 

 dem, tjockväggiga, mot utsidan i tvärsnitt breda, men afsmalnande inåt, försedda 

 med smal, snedt tvärställd hålighet samt raka, framåt riktade ytterlister, utan 

 innanlister. 



I den något tillbakavikna bladkanten förekomma glesa, små, trubbiga och tjocka 

 sågtänder, i hvilkas undre sida bakom spetsen finnes en liten fördjupning med rund 

 omkrets. Dessa bildningar äro sannolikt afsönclringsorgan, möjligen hydathoder, och 

 förtjäna en noggrannare undersökning på lef vande material. Det förefaller, som om 

 den fördjupningen beklädande öfverhuden slutligen oblitererats, så att själfva för- 

 djupningens yta kommit att utgöras af ett lag mycket höga, smala, cylindriska och 

 tunnväggiga samt mycket tätt hopstående, plasmarika celler. På tvärsnitt genom 

 dylika, yngre sågtänder är epidermis ännu kvar, ehuru genom ett luftlager skild från 

 det underliggande, nyss beskrifna, tunnväggiga cell-laget, som återigen genom en 

 smal springa är skildt från den underliggande väfnaden. På insidan af springans 

 väggar finnas dem vidhäftade enstaka rundade celler, hvilket tyckes antyda, att 

 själfva springan uppkommit genom resorption af någon cellgrupp eller genom cellernas 

 aflossnande från hvarandra. Utmed springans inre vägg sträcker sig ett på kärl ovan- 

 ligt rikt kärlknippe, som upphör mot sågtandens spets. I någon mån liknande in- 

 rättningar förekomma äfven i bladen af Sapium Laurocerasus (s. 52). 



Palissadparencliymet utgör endast omkring 1 / 7 — '/ s af mesophyllets höjd och be- 

 står af en enda rad tätt hopstående och i förhållande till deras vidd tämligen låga 

 celler. Deras höjd är nämligen ungefär 6 — 8 gånger större än bredden och h varje 

 öfre epidermiscell kan på ytsnitt täcka 2 — 5 palissadceller, som hafva en rund eller 

 polygonal omkrets och utan märkbara mellanrum ligga tätt intill hvarandra. I denna 

 väfnad uppträda talrika kristallsäckar, som till vidden äro flera gånger större än 

 palissadcellerna och merendels äfven högre än dessa och innehålla en kristall- 

 konkretion. 



Svampparenchymet är ganska storcelligt och har på tvärsnitt omkring 8 — 10 

 cellers höjd. Dess celler äro rika på vatten, men fattiga på kloroplaster, och på tvär- 

 snitt anordnade i horisontala rader. I de två — tre öfversta lagen stå cellerna tätare 

 tillsammans och äro runda eller förlängda i horisontal riktning. Sedda på ytsnitt äro 

 cellerna i dessa lag äfven runda, ovala eller aflånga och hafva en flera gånger större 

 omkrets än palissadcellerna, hvarjämte större eller mindre luftrum finnas emellan 

 dem. I alla de öfriga lagen, med undantag af det understa, finnas större luftrum 

 och cellerna äro på tvärsnitt runda, när de genomskurits, i hvilket fall de vanligen 

 bilda vertikala rader, eller, om de ej blifvit genomskurna, horisontalt förlängda och 

 bildande horisontala rader. Sedda från ytan äro de båglika och nätlikt anordnade 

 med ganska stora maskrum, som ofta ligga midt öfver hvarandra i ett växlande antal 



