KtTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 97 



cell-lag. I det understa laget äro cellerna på tvärsnitt mindre, runda eller något af- 

 långa och stå tätare tillsammans. Stora, runda kristallsäckar med hvar sin kristall- 

 konkretion äro i synnerhet vanliga i detta cell-lag och sammantrycka ofta epidermis, 

 så att det ej sällan förefaller som om kristallerna lågo i epidermiscellcrna. På ytsnitt 

 genom detta lag hafva cellerna en mer eller mindre rundad omkrets, som stundom i 

 följd af utbuktningar blir oregelbunden och i synnerhet kring klyföppningarne kan 

 vara något krökt. De celler återigen, som närmast omgifva kristallsäckarne, utstråla 

 från dem i alla riktningar och äro ganska långsträckta. 



Kärlknippena, som ej bilda nerver, äro inbäddade och åtföljas vanligen af ett 

 storcelligt, ehuru föga mäktigt hårdbast, som är mest utveckladt på deras undre sida. 

 De minsta kärlknippena sakna denna beläggning, äro reducerade till ett par tracheala 

 element Och ligga under svampparenchymets fjärde rad. 



Cyelosteinoii s]>. 

 (Taf. TV, figg. 4—13.) 



Blad medelstora, något läderartade, på undre sidan håriga och upphöjd! nerviga, 

 på den öfre med de gröfre nerverna något insänkta, tunna, men tämligen tjocka på 

 ömse sidor om de gröfre nerverna, IV, 4. 



Epidermis på öfre sidan förstärkt med en eller stundom, och då i synnerhet i 

 närheten af de större kärlknippena, tvänne rader hypodermaceller, IV, 5, hvilka till- 

 sammans hafva en höjd, som är ungefär lika med hälften af mesophyllets höjd på 

 tvärsnitt. Cellerna i dessa rader mycket stora, till alla dimensioner flera gånger större 

 än öfverhudscellerna på den undre bladytan och betydligt mera tjockväggiga än dessa 

 samt sedda från ytan polygonala med raka mellanväggar, IV, 6, 7. Ytterväggarne i 

 öfversta lagets celler jämförelsevis tunna och ej märkbart tjockare än de öfriga väg- 

 garne. Epidermiscellerna på undre bladytan tunnväggiga, på tvärsnitt ganska små, 

 med tunna, ofta hvälfda ytterväggar, IV, 5, på ytsnitt stora och försedda med något 

 undulerade mellanväggar, IV, 9. Klyföppningar tämligen glesa, små, med aflång — oval 

 omkrets, omgifna af tvänne biceller, som äro parallela med springan. Slutceller, 

 IV, 13, mycket små, tjockväggiga, upprätta, nästan äggrunda, lägre än bicellerna 

 och fästa vid dessas undre kant, utan ytter- och innanlister. 



Mesophyllet ovanligt småcelligt och tunnväggigt, i olika delar af bladskifvan af 

 mycket olika höjd, nämligen lågt mellan de större kärlknippena, men ganska högt 

 närmast på ömse sidor om dessa. Bladskifvans större tjocklek härleder sig från en 

 mäktigare utveckling af svampparenchymet. Men när ett mindre kärlknippe sluter 

 sig till ett större, är det endast på den sidan af detta senare, från hvilken ingen för- 

 grening äger rum, som företer en starkare utveckling af svampparenchymet. 



Palismdparenchymet, IV, 5, i de tunnare partierna af bladskifvan upptager unge- 

 fär hälften af mesophyllets höjd och utgöres af en enkel rad smala, cylindriska och 

 höga, ofta septerade celler, hvilkas höjd är ungefär 10 — 12 gånger större än bredden 

 och hvilkas undre ändar ofta genom mellanrum äro skilda från h varandra. Med sina 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:o 2. 13 



