1Q4 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR OFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



Palissadparenchymet storcelligt, vattenrikt och fattigt på kloroplaster, bestar af 

 en rad låga, men breda, tunnväggiga celler och utgör ungefär 7< — V 6 af hela meso- 

 phyllets höjd. Själfva cellernas höjd är ungefär 3—5 gånger större än bredden, och 

 deras upp emot epidermis polygonala, men längre ned runda omkrets så stor, att 

 hvarje öfre epidermiscell kan täcka endast 2 — 3 palissad celler. Celler med kristall- 

 konkretioner äro tämligen sparsamma i denna väfnad. 



Svampparenchymet, som i likhet med palissadväfnaden är storcelligt, tunnväg- 

 gigt och vattenrikt, men fattigt på kloroplaster eller andra korniga bildningar, har 

 vanligen 6—8 cellers höjd, och dess celler äro på tvärsnitt tämligen regelbundet an- 

 ordnade i horisontala rader samt i de olika raderna tämligen lika stora med undan- 

 tag af dem i understa och stundom äfven i den näst understa raden, hvilkas celler 

 äro märkbart mindre. Det intercellulära systemet ej särdeles starkt utveckladt och 

 bestående af dels mycket små mellanrum dels luftkamrar, som kunna sträcka sig 

 genom ända till fyra cell-lag, men ej sträcka sig upp till palissadparenchymet, utan 

 äro genom en eller tvänne cellrader skilda från detsamma, och endast sällan fortsät- 

 tas till undre epidermis. På tvärsnitt stå cellerna i den till palissadparenchymet 

 gränsande raden tätare tillsammans och äro runda eller något sträckta i horisontal 

 eller, hvilket är vanligast, i vertikal riktning, hvarvid de likna palissadceller, ehuru 

 de äro lägre och bredare; cellerna i detta lag äro i synnerhet rika på kristallkonkre- 

 tioner. Cellerna i det understa småcelliga laget stå likaledes på tvärsnitt tätare till- 

 sammans och äro merändels runda eller horisontalt sträckta, såsom förhållandet äfven 

 är med cellerna i alla de öfriga lagen, i hvilka på tvärsnitt inga utbuktningar fram- 

 träda ; kristallkonkretioner förekomma, ehuru mera sällan, äfven i dessa cell-lag. På 

 ytsnitt äro cellerna i understa laget jemförelsevis små, någon gång runda eller till 

 och med polygonala, men vanligen aflånga, ehuru korta och breda samt ofta i följd 

 af kortare utbuktningar något oregelbundna, och stå tätt tillsammans, med undantag 

 för de andhålorna begränsande cellerna. I det närmast öfre laget äro, likaledes på 

 ytsnitt, cellerna vanligen något större och mer sällan aflånga, utan merändels korta och 

 breda, skiflika samt försedda med korta och breda utskott; i detta cell-lag, som skiljer 

 sig från såväl det understa som alla de öfre, med undantag af det öfversta, genom större 

 rikedom på kristallkonkretioner, finnas intercellularrum, som dock äro mycket små, 

 betydligt mindre än ytan af någon cell i detta lag och som begränsas af 2 — 3 — 4 celler. 

 I de följande lagen hafva cellerna en ännu större yta, som är skiflik med längre och 

 smalare utskott, så att intercellularrummen i synnerhet kring kärlknippena blifva 

 större och begränsas af 3 — 6 celler, men dock ej så stora som ytan af någon cell i 

 dessa lag. I det andra och tredje laget, räknadt från palissadväfnaden, äro cellerna 

 lika dem i närmast undre lag, men utbuktningarne och följaktligen äfven mellanrum- 

 men äro mindre. Det öfversta lagets celler likna på ytsnitt palissadcellerna, men äro 

 större, hafva en något oregelbunden omkrets och äro mer åtskilda af mellanrum. 



Kärlknippena åtföljas af hårdbast, som fullständigt omgifver de större bland 

 dem och som återigen omslutes af kristallsäckar, hvilka innehålla hvar sin enkla kri- 

 stall. Alla äro inbäddade, ehuru de största endast genom palissadparenchymet, hvars 

 celler då äro mycket låga, nästan isodiametriska, äro skilda frän öfre epidermis och 



