KCTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 111 



ett knippe af hårdbast. De minsta af dessa utbreda sig i tredje och fjärde meso- 

 phyllraden, och deras kärl ansluta sig omedelbart till palissadcellerna, XVI, 13. 



Sekretbehållare finnas såväl i öfre som undre sidan af bladskifvan och gränsa 

 omedelbart till epidermis, så att de i öfre sidan sträcka sig upp ur mesophyllet mellan 

 hypodermacellerna, XVI, 9. De äro runda håligheter, som begränsas af ett lag tunna, 

 platta celler. De betäckas af tvänne halfmånformiga, XVI, 7, 16, eller en enda rund, 

 XVI, 17, epidermiscell. Dessa celler äro fyllda med ett brunt innehåll och därigenom 

 skarpt skilda från de andra, för öfrigt polygonala epidermiscellerna. 



Connarus gibbosus Wall. 



(Taf. XIV, figg. 11—18, XV, figg. 1—4.) 



Blad medelstora, tämligen tjocka, läderartade. 



Epidermis på öfre sidan utan klyföppningar, med tjock yttervägg, XIV, 11; 

 dess celler på tvärsnitt höga, nästan palissadlika, på ytsnitt polygonala och tämligen 

 stora, XIV, 12, mer eller mindre fullständigt förvandlade till slemceller. Öfverhuden 

 på undre bladytan med likaledes tjock yttervägg och med glesa klyföppningar; dess 

 celler i tvärsnitt rektangulära eller kvadratiska, på ytsnitt polygonala, XIV, 13, och 

 något mindre än på den öfre sidan. I undre epidermis finnas celler, XV, 4, 

 som genom en ansenligare storlek och sitt grumliga innehåll skarpt skilja sig från de 

 öfriga och måhända fungera såsom organ för afsöndring af flytande vatten, hvilket 

 torde vara behöfligt, enär den stomatära afdunstningen, att döma af klyföppningarnes 

 jämförelsevis ringa antal och deras läge, ej torde vara tillräcklig för aflägsnandet af 

 öfverflödigt vatten. Dylika bildningar äro ej sällsynta på undre bladytan hos Man- 

 grove-växterna, t. ex. hos Rhizophora mucronata Lam., R. Mangle L. och Acan- 

 thus ilicifolius L. (jfr F. W. C. Arbschoug II, Taf. I, Pig. 22, Taf. XIII, Fig. 23, 

 Taf V, Fig. 12). Därjämte finnas äfven i undre epidermis slemceller, hvilka endast 

 genom sina tjocka, förslemmade membraner skilja sig från de öfriga epidermiscellerna. 

 De ej synnerligen talrika klyföppningarnes slutceller äro något insänkta, snedställda 

 och inåt konvergerande samt afsmalnande, med aflång, mot båda ändar tillspetsad 

 hålighet, utan egentliga innanlister, men med ovanligt kraftiga, vid basen upprätta, 

 i spetsen inböjda ytterlister, XIV, 14, som begränsa en stor förgård och på ytsnitt 

 framställa bilden af en tämligen bred ring, XIV, 13, b, hvars runda öppning leder in 

 till förgården. Själfva slutcellerna blifva därför först synliga, sedan ringen afskrapats, 

 XIV, 13 a, c, hvarvid klyföppningarna befinnas vara rundadt aflånga. De omgifvas af 

 en krans af 5 — 8 biceller. 



Mesophyllet, XIV, 11, som är tämligen småcelligt och har 7 — 11 cellers höjd 

 och hvars celler på tvärsnitt äro mer eller mindre regelbundet anordnade i såväl ver- 

 tikala som horisontala rader, är nästan likformigt och tillhör den palissadlika typen. 

 Än äro samtliga mesophyllcellerna utprägladt palissadformiga i hvilket fall hela denna 

 väfnad har endast 7 — 9 cellers höjd och cellernas anordning i vertikala rader tyd- 

 ligare framträder, än äro endast cellerna i de 3 — 4 öfversta lagen utprägladt palis- 

 sadlika, under det cellerna i de öfriga, sannolikt i följd af en längre ihållande tvär- 



