112 ARBSCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



delning, blifva betydligt lägre och på samma gång ej så regelbundet anordnade i 

 vertikala rader, enär cellernas längdaxel sällan står regelbundet vertikalt mot blad- 

 ytan. I sådana lag blifva luftrummen vanligen vidare. Cellernas höjd i de olika 

 lagen aftager merändels tämligen regelbundet mot bladets undre sida. De äro van- 

 ligen högst och smalast i det öfversta laget, stå tätare tillsammans och äro ej sällan 

 septerade, XIV, 11, samt i tvärsnitt runda, XIV, 15. Hvarje öfre epidermiscell kan, 

 allt efter sin olika storlek, täcka 5 — 14 sådana celler, och dessas höjd är 5 — 7 gånger 

 större än bredden. I andra, XIV, 16, och tredje laget, XIV, 17, från öfre ytan räk- 

 nadt, blifva cellerna på utsnitt allt större, liksom äfven luftrummen emellan dem. 

 Störst äro såväl luftrummen som cellerna på ytsnitt i de mellersta lagen, XV, 3, men 

 minskas bådadera i de tre understa, XV, 2 (det 3:dje), XV, 1 (det 2:dra), XIV, 18 

 (det l:sta, räknadt från undre epidermis). Cellerna i alla de lag, i h vilka större 

 intercellularrum förekomma, äro kransvis grupperade kring dessa samt i tvärsnitt 

 runda eller ovala. Sällan få de i följd af någon mindre utbuktning en mera oregel- 

 bunden omkrets eller kunna de något af smalna mot ena ändan. De inom denna fa- 

 milj ej ovanliga lysigena sekretbehållarne, hvilkas innehåll enligt Solereder (a. st. 

 pag. 286) är ett brunt harts, förekomma äfven i mesophyllet hos denna art, XIV, 15, 

 och uppträda i närheten af såväl öfre som undre epidermis. 



Kärlknippena. Till och med de största, från medelnerven utgående kärlknip- 

 pena äro ej fullständigt genomgående, men alla, med undantag af de minsta, om- 

 gifvas mer eller mindre fullständigt af hårdbast. De minsta kärlknippena ligga under 

 3:dje eller 4:de cell-laget och befinna sig på ungefär samma afstånd från båda 

 bladytorna. 



C. Wallichii Planen, öfverensstämmer väsentligt med föreg. Dock äro bladen 

 tunnare, bestå endast af 5 — 6 horisontala mesophyllrader, af h vilka de 2 — 3 öfversta 

 äro tätare hopstående. 



Antiaris toxicaria LeschJ 



(Taf. XV, figg. 13-19, XVI, figg. 1—3.) 



Det är med någon tvekan här i fråga varande växt identifierats med den an- 

 gifna arten, hufvudsakligen af den anledning, att den af Richter (a. s. Taf. III, 

 Fig. 1) lämnade afbildningen af bladen hos Antiaris toxicaria ingalunda öfverens- 

 stämmer med den här meddelade, XV, 13. Den förra företer bilden af ett dorsi- 

 ventralt blad, den senare af ett blad med nästan homogent palissadlikt mesophyll. 

 Det är dock anledning att förmoda, att den bristande öfverensstämmelsen emellan 

 dessa afbildningar härleder sig från felaktighet i Richters teckning, ty denne för- 

 fattare uppgifver själf (a. s. sid. 130), att denna arts mesophyll står på öfvergången 

 till det centriska, och åtskilliga af de karaktärer, som denne författare uppgifver ut- 

 märka A. toxicaria, såsom förekomsten af cystolith-hår och slemceller i epidermis, 

 närvaron af garfsyreceller i palissadparcnchymet och i den kärlknippena omslutande 

 grundväfnaden liksom äfven af oledade mjölkkärl i förening med kärlknippena, åter- 

 finnas äfven hos den växt, hvars blad ligga till grund för föreliggande beskrifning. 



Blad små, tunna, men fasta, lädcrartade. 



