KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 117 



ytan mycket små, polygonala. Klyföppningar tämligen talrika, på ytsnitt rundadt 

 ovala och omgifna af en krets smala biceller, förekommande såväl på som mellan 

 protuberanserna. Slutceller något höjda öfver ytan af epidermis, i tvärsnitt små, 

 rundade, tjockväggiga, med smal, tvärställd hålighet, i sned ställning stödjande sig 

 mot bicellerna och försedda med små, raka, uppåt och framåt riktade ytterlister, 

 utan innanlister. 



Mesophyllet är tämligen likformigt, kan närmast betecknas såsom ett palissad- 

 parenohym och utmärker sig genom en ovanlig småcellighet. Det har ungefär 7 — 8 

 cellers höjd, och dess celler äro tämligen regelbundet anordnade i vertikala rader, i 

 hvilka cellerna tämligen regelbundet aftaga i höjd mot den undre sidan. Sålunda 

 äro de i den öfversta raden mycket höga och smala, så att deras höjd kan vara 

 ända till 20 gånger större än bredden, stå mycket tätt tillsammans och äro ofta sep- 

 terade, i tvärsnitt runda eller ofta polygonala. Äfven cellerna i de båda närmast 

 undre raderna äro vanligen typiska palissadceller, ehuru de båda raderna tillsammans 

 äro ungefär dubbelt lägre än den öfversta och deras celler på samma gång vidare 

 samt ej så tätt hopstående. Cellerna i den öfriga delen af mesophyllet äro ej så 

 regelbundet anordnade i på tvärsnittet vertikala rader, därjämte lägre, stundom, i syn- 

 nerhet i den undre delen nästan isodiametriska och i så fall något kantiga. Men i 

 den understa eller båda de understa raderna äro cellerna ofta mer palissadlika. Inter- 

 cellularrummen i den undre delen af mesophyllet äro på tvärsnittet smala, nästan 

 springformiga luftkamrar, som utmynna i klyföppningarne. Stundom blifva dessa 

 kamrar afbrutna af en eller annan horisontalt sträckt cell. På ytsnitt äro cellerna i 

 hela denna del af mesophyllet isodiametriska eller aflånga, ofta kantiga eller utdragna 

 i ett eller annat litet utskott, utan att däraf någon nätlik anordning af cellerna 

 kommer till stånd, så att de ofta tämligen små luftrummen ligga strödda i en mera 

 kompakt cellmassa. Kristallkonkretioner kunna förekomma i såväl de öfre som de 

 undre cellraderna. 



Kärlknippena, som äro mycket talrika och bilda ett mycket rikt nätverk med 

 små rutformiga maskor, äro nästan alla genomgående och omgifna af hårdbast. Vek- 

 bastet jämte veddelen ligga i den undre delen, så att hårdbastet på kärlknippenas 

 öfre sida är mycket mäktigare och i en, två eller flera cellrader, allt efter kärlknip- 

 nenas storlek, sträcker sig upp till hypodermat i öfre bladytan. De icke fullständigt 

 genomgående kärlknippena äro något aflägsnade från undre epidermis, men gränsa 

 med en enkel rad af hårdbastceller till det öfre hypodermat. De minsta, af endast 

 smala spiralkärl bestående kärlknippena ligga omedelbart under tredje mesophyllraden, 

 uppifrån räknad. I de största uppträder på öfre sidan af kärlgruppen och intill det 

 öfre hårdbastet en stor, lång, i tvärsnitt rund sekretgång, som begränsas af ett lag 

 små, tafvelformiga celler. Längs den tjocka, något nedvikna bladkanten och på något 

 afstånd från dennas yta sträcker sig ett mindre kärlknippe, hvars mäktiga, i tvärsnitt 

 nästan halfmänformiga hårdbast med sin konvexa sida är vändt ut mot kanten. 



Anm. Enär bladen hos arterna af det i systematiskt af seende omtvistade si. 

 Ryparosa Bl. uppgifvas vara glatta (Warburg, a. st. pag. 23), men de här beskrifna 

 utmärka sig genom en mycket iögonfallande hårighet på undre sidan, kunna dessa 



