124 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖPVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



de båda undre raderna äro cellerna i tvärsnitt större, men likaledes polygonala och 

 tätt hopstående, med luftrum endast på enstaka ställen. 



Svampparenchymet. I bladets tunnare partier, XVII, 3, likna cellerna i denna 

 väfnad dem i palissadparenchymet, i det de äro upprätt-stående, tämligen höga och 

 hafva benägenhet till anordning i vertikala rader, men skilja sig från palissadcellerna 

 därigenom, att de äro lägre, ej så regelbundet cylindriska och mer åtskilda af luft- 

 rum. I bladets tjockare partier har svampparenchymet en större mäktighet, XVII, 2, 

 och dess celler äro på tvärsnitt än runda än aflånga och sträckta i horisontal eller 

 snedt vertikal riktning än nästan palissadlika, hvarjämte de ej äro anordnade i regel- 

 bundna, vare sig horisontala eller vertikala rader. Sedda från ytan, XVII, 7, 8, äro 

 cellerna i de mellersta och den näst undre raden aflånga, ofta något krökta och 

 sakna utskott, hvarjämte luftrummen emellan dem äro ganska små. I det understa 

 laget, XVII, 9, äro cellerna, sedda från ytan, mindre och mera rundade samt tätare 

 förenade, så att knappast andra mellanrum än andhålorna förefinnas. I denna väfnad 

 äro kristallkonkretioner ej sällsynta. De förekomma i stora, runda celler och upp- 

 träda med en viss regelbundenhet i det subepidermoidala cell-laget, XVII, 13. 



Kärlknippena. De största bland de ej i nerver inneslutna kärlknippena äro 

 genomgående, men alla de öfriga inbäddade i mesophyllet. Alla äro åtföljda af 

 hårdbast. De minsta ligga under andra radens palissadceller. 



Sekretbehållare. 1 de större kärlknippena finnas de för Dipterocarpeerna karak- 

 teristiska hartsgångarne. Dessutom finnas äfven sekretförande, af ett brungult ämne 

 fyllda celler, som än åtfölja kärlknippena, XVII, 14, än uppträda isolerade i meso- 

 phyllet, XVII, 2. Stundom uppträda de i grupper omedelbart innanför epidermis i 

 bladets undre sida, XVII, 12. 



Bladen af denna växt bilda en öfvergång mellan dorsiventrala blad med rund- 

 celligt svampparenchym och dorsala eller bilaterala blad. 



Anacardium occideiitale L. 



Blad tämligen stora och tjocka, läderartade, glatta och glänsande. 



Epidermis tämligen småcellig och försedd med tjock yttervägg och tjocka, vägiga 

 samt porösa mellanväggar på båda bladytorna, utan klyföppningar på den öfre. Öfre 

 ytans öfverhudsceller i tvärsnitt ungefär lika höga som den undres, men något bredare, 

 på ytsnitt äfvenledes små, med rundadt kvadratisk, i följd af de vågiga mellanväggarne 

 något oregelbunden omkrets; de undre öfverhudscellerna, sedda från ytan, längre och 

 smalare samt med ännu mer oregelbunden omkrets. Klyföppningar ganska talrika, 

 stora och sedda från ytan mer utsträckta i bredd än i längd. Slutceller fyllda med 

 ett brunt innehåll, stående i jämnhöjd ined epidermis, i tvärsnitt rundade, tjock- 

 väggiga, med liten, tvärställd hålighet och korta framåtriktade, raka ytterlister, utan 

 innanlister. 



Mesophyllet, som är tämligen storcelligt, tjockväggigt och rikt på kloroplaster, 

 har ungefär 7 — 8 cellers höjd och är anordnadt i på tvärsnitt genom bladet tämligen 

 regelbundet horisontala och vanligen äfven vertikala rader. De båda öfversta raderna, 



