KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. NlO 2. 125 



som närmast torde motsvara palissadväfnaden i typiskt dorsiventrala blad, upptaga 

 ungefär hälften af mesophyllets höjd. Men vanligen äro cellerna i den öfre och ej 

 sällan äfven i den undre raden en eller flera gånger septerade, i följd hvaraf den ur- 

 sprungliga anordningen i tvänne rader kan blifva mer eller mindre rubbad. Cellerna 

 i den öfre raden äro vanligen nära dubbelt högre än i den undre och i så fall blir 

 deras höjd ungefär 8 — 10 gånger större än bredden, ehuru det, i synnerhet emellan 

 de gröfre kärlknippena, äfven kan förekomma, att cellerna i den undre raden äro lika 

 höga som cellerna i den öfre. De äro i dessa båda rader regelbundet cylindriska och 

 stå någon gång genom små utskott från mellanväggarne i sidoförbindelse med h var- 

 andra. I tvärsnitt hafva de i bägge raderna en nästan rund eller polygonal omkrets 

 och äro tämligen vida, så att h varje öfre epidermiscell täcker endast 2 — 3 celler. De 

 båda närmast den undre epidermis liggande lagens celler äro likaledes palissadlika, 

 men utgöra endast V 5 — Vi, af hela mesophyllets höjd, emedan deras egen höjd på 

 tvärsnitt knappt är mer än dubbelt större än bredden. Sidoutskotten mellan dessa 

 celler äro äfven större och talrikare än i den öfre palissadväfnaden, i följd hvaraf 

 äfven luftrummen blifva talrikare och själfva cellerna i tvärsnitt runda. I de fyra 

 eller stundom endast trenne mellersta lagen hafva cellerna på tvärsnitt genom blad- 

 skifvan en mycket växlande form, i det de äro än mer eller mindre palissadlika än 

 aflånga, horisontalt sträckta och med i följd af från dem utgående utbuktningar ore- 

 gelbunden omkrets än rundade. På ytsnitt äro de sällan runda, utan vanligen af- 

 långa och åtskilda genom mindre luftrum. 



Kärlknippena. De större bland dem äro genomgående, omgifvas af hårdbast 

 och hafva i vekbastet de för familjen karakteristiska hartsgångarne, h varjämte deras 

 kärlgrupp ligger närmare den undre bladytan. De något mindre, men dessa i storlek 

 närmast kommande kärlknippena sträcka sig visserligen upp till öfre epidermis och 

 hafva hårdbast på sin öfre sida, men gränsa med sin undre sida till den assimila- 

 toriska väf nåden, hvarjämte deras kärlgrupp befinner sig på ungefär samma af stånd 

 från den öfre och den undre bladytan. De minsta gränsa intill undre raden af den 

 öfre palissadväfnaden, andra åter igen till inre raden af samma väfnad i den undre 

 bladytan. 



Bauliinia elongata Korth. 



Småblad tämligen stora, tunna, något läderartade. 



Epidermis småcellig, med tunn, granulerad och något hvälfd yttervägg pä båda 

 bladytorna, utan klyf öppningar på den öfre, hvars celler äro i tvärsnitt dubbelt högre 

 än den undres och, sedda från ytan, äfven märkbart större, tämligen regelbundet 

 polygonala. De undre epidermiscellerna på ytsnitt med buktiga mellanväggar. Klyf- 

 öppningar ej synnerligt talrika, sedda från ytan små, smala och aflånga, omgifna af 

 tvänne med springan parallela biceller, hvilkas från springan vända väggar äro buktade; 

 deras slutceller på tvärsnitt ovanligt små, runda och tämligen tjockväggiga, liggande 

 i undre kanten af bicellerna, som hvälfva sig öfver dem och äro utdragna i smala 

 utskott, liknande ett par ytterlister. Slutcellerna sakna lister och hafva en rundad 

 häligliet. 



