KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 127 



bredare i förhållande till längden och så stora, att hvarje sådan cell kan täcka 

 10 — 15 palissadceller, h var jämte deras mellanväggar äro på båda bladytorna grundt, 

 men regelbundet undulerade och ytterväggen i utbuktningarne försedd med randporer. 

 Vid djupare inställning af mikroskopet blifva emellertid cellerna på båda sidorna 

 polygonala, så att unduleringen ej sträcker sig till de inre partierna af mellanväg- 

 garne. Klyföppningar tämligen glesa, sedda från ytan stora, aflånga och omgifna af 

 tvänne med springan parallela biceller. Slutceller i tvärsnitt aflånga, upprätta, nå- 

 got nedsänkta, ungefär af bicellernas höjd, inåt afsmalnande och utdragna i en spets, 

 försedda med mycket små, inåt och nedåt mot hvarandra krökta ytterlister. 



Palissadparenchymet, småcelligt och tunnväggigt, utgör vanligen nära hälften af 

 mesophyllets höjd och består merändels af tvänne cellrader. Cellerna i den öfre ra- 

 den äro regelbundet cylindriska, smala och höga, så att deras höjd är ungefär 7 — 10 

 gånger större än bredden. Sedda från ytan äro de runda och åtskilda af större eller 

 mindre mellanrum. Stora, tunnväggiga, på tvärsnitt genom bladet ovala sekretceller 

 uppträda i synnerhet i denna cellrad och sträcka sig ända ut till den öfre epidermis. 

 I tvärsnitt är deras omkrets ej så stor som ytan af en epidermiscell. Palissadcellerna 

 i den undre raden stå betydligt glesare, äro i allmänhet lägre och vidare samt stå 

 ej sällan på öfvergången till svampparenchymceller, äfven i det hänseendet, att de 

 ej sällan genom utbuktningar stå i förbindelse med hvarandra eller med underlig- 

 gande celler. 



Svampparenchymet, som i förhållande till palissadväf nåden är tämligen storeelligt 

 och tjockväggigt, har endast 4 — 5 cellers höjd och företer en synnerligt egendomlig 

 byggnad. Skulle man endast döma af ytsnitt, borde det visserligen utan någon tve- 

 kan hänföras till den rundcelliga typen. Ty det ena eller båda de understa lagens 

 celler äro runda, ovala eller aflånga och än, i synnerhet i det understa laget, liggande 

 intill hvarandra, endast åtskilda genom smärre luftrum, än anordnade i kransar, som 

 omgifva stora luftrum, och detta stundom äfven i det understa laget, så att stora 

 ytor af insidan på «ndre epidermis ligga blottade intill luftrummen. I de mellersta 

 båda lagen, i hvilka de mindre kärlknippena befinna sig, äro cellerna vanligen äfven 

 kransvis anordnade kring luftrummen och ännu mer aflånga; endast den cell, som 

 befinner sig i hörnet emellan trenne intill hvarandra gränsande luftrum, har i följd 

 af trenne korta, breda utbuktningar, en nästan triangulär omkrets med något in- 

 svängda sidor. I det öfversta, intill palissadväfnaden gränsande laget äro cellerna 

 runda och tendera likaledes till en kransvis anordning, ehuru luftrummen vanligen 

 äro mindre. Väsentligen annorlunda ter sig denna väfnad på tvärsnitt genom blad- 

 skifvan. Vanligen bilda cellerna på sådana snitt ett oregelbundet nätverk med tämligen 

 små, ehuru till storlek mycket växlande öppningar, så att luftrummen hafva en ringa 

 höjd, äfven när deras utsträckning parallelt med ytan är ganska ansenlig. Cellernas 

 form är tillika mycket växlande; än äro de runda än sträckta i horisontal riktning, 

 men korta och breda, eller i en mer eller mindre vertikal riktning och sålunda palis- 

 sadlika. Sistnämnda form återfinnes i synnerhet ofta hos de närmast innanför undre 

 epidermis befintliga cellerna. Genom korta, breda utskott, som vanligen utgå från cel- 

 lernas öfre och undre sidor, men någon gång äfven äro horisontala, få cellerna van- 



