128 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR OFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



ligen en mer e]ler mindre oregelbunden form. Luftrummen, af hvilka några sträcka 

 sig upp till palissadväfnaden, andra ned till undre epidermis, variera ansenligt till 

 storleken och bilda på bladets tvärsnitt ej en enkel rad, utan äro vanligen anordnade 

 i tvänne etager, hvilka genom smärre mellanrum i det dem åtskiljande horisontala 

 laget stå i förbindelse med hvarandra. I de understa lagen af denna väfnad upp- 

 träda runda sekretceller, dock sparsammare än i palissadparenchymet, och sträcka sig 

 äfvenledes ut till epidermis. 



Bladen af denna växt torde rätteligen böra uppfattas såsom utgörande en mera 

 ovanlig mellanform mellan dorsiventrala och dorsala blad. 



Kärlknippena. Med undantag af de minsta, som antingen alldeles sakna hård- 

 bast eller endast åtföljas af enstaka hårdbastceller, omgifvas kärlknippena mer eller 

 mindre fullständigt af sådan väfnad. De största, som äro genomgående, hafva en 

 fullständig hårdbastbeläggning, h vilket äf ven är förhållandet med sådana större strän- 

 gar, som genom ett oförändradt mesophyll-lag äro skilda såväl från den öfre som 

 undre epidermis. De dessa i storlek närmast kommande kärlknippena täckas på 

 hvarje sida af ett knippe hårdbastceller. De minsta strängarne ligga omedelbart un- 

 der palissadväfnaden och deras tracheala element lägga sig intill såväl palissad cellerna 

 som svampparenchymets celler. Från de större kärlknippenas hårdbast utgå i svamp- 

 parenchymets mellersta, mest lakunösa lag sklereider, mot hvilka cellerna i dessa lag 

 stödja sig. I den kärlknippena närmast ömgif vande grund väf nådens celler uppträda 

 enkla kristaller, men kristallkonkretioner tyckas helt och hållet saknas i mesophyl- 

 let hos denna växt. . 



Artabotrys Blumei Hook. fil. & Thoms. 



Blad tämligen små och tjocka, läderartade glänsande. 



Epidermis storcellig och med tjock yttervägg och likaledes tämligen tjocka 

 mellanväggar, utan klyföppningar på öfre bladytan; dess celler på tvärsnitt unge- 

 fär lika stora, de öfre ej sällan delade genom en tangential vägg. Äfven sedda 

 från ytan äro cellerna på båda sidor ungefär lika stora och hafva undulerade mellan- 

 väggar samt randporer; men mellanväggarnes ojämnhet sträcker sig ej genom hela 

 deras höjd, utan de blifva inåt raka, så att båda sidornas epidermisceller äro, sedda 

 från insidan, polygonala. Klyföppningar glesa, smalt ovala, åtföljda af ett eller 

 tvänne par med springan parallela biceller, som jämte slutcellerna äro fyllda med 

 ett brunt innehåll och hafva bruna membraner. Slutceller upprättstående, i tvärsnitt 

 ovala, något insänkta och såväl på sin yttre som inre sida delvis omslutna af hvar 

 sin bicell, inåt afsmalnande i en smal spets och försedda med korta, uppåt riktade 

 ytterlister : deras hålighet oval, sträckt i själfva cellens längdriktning. 



Mesophyllet, som är storcelligt och tjockväggigt, har vanligen 7, någon gång 

 8 — 9 cellers höjd, är mindre lakunöst och har i ännu högre grad karaktären af palis- 

 sadparenchym än mesophyllet hos den nyss beskrifna Anona muricata. Ej sällan 

 förekommer på tvärsnitt genom bladet en anordning af cellerna i mer och mindre 

 regelbundet vertikala rader ända från öfre epidermis ned till den undre, men vanli- 



