132 AEESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



att de leda sitt ursprung från någon Rhamné, möjligen någon art af si. Gouania. 

 Författaren har dock ansett sig ej böra helt och hållet utesluta denna växt, enär den 

 i sin mån kan bidraga till att gifva en föreställning om utbredningen inom tropikerna 

 af den anatomiska typ, till h vilken dessa blad höra. 



Blad ej synnerligen stora, tämligen tjocka, läderartade, sågade, med breda, något run- 

 dade sågtänder och försedda med en mot den öfriga bladskifvan skarpt afsatt droppspets. 



Epidermis med granulerad och i synnerhet på öfre sidan tjock yttervägg ; dess 

 celler på öfre ytan i tvärsnitt större och på ytsnitt mer regelbundet polygonala än 

 på den \mdre, hvars celler i följd af de buktade mellanväggarne hafva en mer oregel- 

 bunden omkrets. Öfver de gröfre nerverna uppträder under epidermis på den öfre 

 bladytan ett af stundom tvänne cellrader bestående hypoderma, hvars celler äro större 

 än öfverliggande epidermisceller, som därstädes äro mycket låga. Klyföppningar en- 

 dast på undre ytan och ej synnerligen talrika, mycket breda, nästan runda och om- 

 gifna af fyra biceller, som stå parvis på ömse sidor om springan och parallelt med 

 denna. Bicellerna täcka slutcellernas undre sida, så att dessa på ytsnitt genom öfver- 

 hudens insida fullständigt döljas af bicellerna. På ytsnitt, betraktade från utsidan, 

 framträda slutcellerna tydligast, i det de endast omgifvas af ett smalare parti af bi- 

 cellerna. De i tvärsnitt ungefär lika breda som höga, tjockväggiga slutcellerna ligga 

 i jämnhöjd med epidermis, täckas såväl på insidan som baksidan af bicellerna, hafva 

 en smal tvärställd hålighet och äro försedda med smala, spetsiga, rakt framåtriktade 

 ytterlister samt kortare, framåtriktade innanlister. 



På ytsnitt genom den undre bladytan framträda några egendomliga bildningar 

 i form af trattlika fördjupningar, som möjligen äro föranledda af parasitiska orga- 

 nismer och kunde förtjäna en närmare undersökning på lefvande material. 



Mesophyllet bildar hos denna växt en ännu mer utpräglad öfvergång till mot- 

 svarande väfnad i dorsiventrala blad med båglikt svampparenchym, är tämligen stor- 

 celligt och har på tvärsnitt ungefär 8 cellers höjd. De båda öfversta raderna utgöra 

 ett typiskt och storcelligt palissadparenchym, som stundom upptager ända till hälften 

 af mesophyllets höjd. Cellerna i den öfre raden äro ofta dubbelt högre än i den 

 undre och äfven i förhållande till den stora vidden ganska höga, så att deras höjd 

 är 7 — 8 gånger större än bredden. De hafva en tämligen regelbunden cylindrisk form 

 och stå medelst korta, breda, i tvärsnitt runda utbuktningar i förbindelse med hvar- 

 andra, hvarigenom de få en ganska oregelbunden omkrets, som sällan är mer än 

 dubbelt större än den af en epidermiscell. Äfven cellerna i den tredje raden (från 

 öfre epidermis räknad) antaga ofta formen af palissadceller, men äro i så fall alltid 

 lägre än cellerna i den andra. Cellerna i den närmast innanför den undre epidermis 

 liggande raden äro likaledes palissadlika, ehuru deras höjd knappt är dubbelt större 

 än bredden och deras omkrets nästan lika stor som omkretsen af en undre 

 epidermiscell. Sedda från ytan äro cellerna runda och stå så tätt tillsammans, att 

 större mellanrum endast finnas midt för klyföppningarne. Den likaledes tämligen 

 storcelliga, vanligen 5 celler höga väfnaden emellan det undre och det öfre, typiska 

 palissadparenchymet är föga lakunös, och dess celler äro på tvärsnitt till större delen an- 

 ordnade i vertikala rader samt mer eller mindre rundade eller något sträckta i hori- 



