134 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



tvärställd hålighet. Mellan h vardera bicellen och slutcellen finnes i yttre andhålan 

 ett något tunnare väggstycke, bildande en ledgång. 



Mesophyllet, som är storcelligt, tunnväggigt och mycket vattenrikt, men fattigt 

 på kloroplaster, består af merändels 8 horisontala cellrader och gör nästan intryck af 

 att vara en vattenväfnad, särskildt hvad angår de 4 — 5 öfversta raderna, hvilkas celler 

 äro palissadlika, men på samma gång mycket vida, så att deras höjd sällan är mer 

 än 4 — 2 gånger större än bredden. I den öfversta raden äro cellerna till omkretsen 

 knappt dubbelt mindre än de öfre epidermiscellerna och liksom palissadcellerna i de 

 öfriga raderna på ytsnitt runda eller aflånga och utan större mellanrum. Därigenom 

 att cellerna i de olika raderna skjuta in emellan h varandra blifva själfva cell- 

 raderna ej skarpt begränsade mot hvarandra. På tvärsnitt genom bladskifvan 

 befinnas mellanväggarne mellan palissadcellerna i de två — tre undre raderna vara 

 mer eller mindre veckade. Möjligen beror vattencellernas förmåga att förlänga 

 sig och antaga palissadform på en dylik mellanväggarnes veckning, som genom cel- 

 lernas sträckning slutligen utjämnas. Cellerna i de trenne understa raderna, som en- 

 dast upptaga ungefär \U af hela mesophyllets höjd, äro pä tvärsnitt runda eller af- 

 långa, stundom något utbuktade på ena sidan, och tätt hopstående. Ej sällan äro 

 cellerna i den öfversta af dessa rader något sträckta i vertikal riktning och bilda så- 

 lunda en öfvergång till palissadcellerna. På ytsnitt äro cellerna i dessa rader lika- 

 ledes runda eller aflånga och stå ofta genom mycket korta, breda utbuktningar i 

 förbindelse med hvarandra, hvarjämte intercellularrummen äro större än i det palis- 

 sadlika mesophyllet, men likväl små. Hela mesophyllet är rikt på vanligen prisma- 

 tiska kristaller, hvilka någon gång parvis korsa hvarandra. Stundom ansätter sig till 

 ena ändan af en kristall en grupp af ända till sex andra kristaller af samma form, 

 hvilka utstråla i alla riktningar. Mellan epidermis och mesophyllet i bladets båda 

 sidor utbreder sig ett nät af tämligen tjockväggiga och stundom greniga sklereider, 

 hvilka ofta korsa hvarandra. 



I bladkanterna finnas där och livar inskärningar, hvilka föranledts däraf, att så- 

 väl epidermis som mesophyllcellerna desorganiserats och bildat en brun massa, till 

 h vilken ett kärlknippe gränsar. Möjligen härleda de sig från liknande sekretions- 

 organ som dem v. Höhnel (a. st. s. 586) iakttagit i bladkanterna hos Ardisia 

 crenulata. 



Kärlknippena äro inbäddade och täckas på båda sidorna af hvar sitt knippe af 

 härdbast. Till och med de minsta af dem, som befinna sig närmare den undre blad- 

 ytan och under den fjärde mesophyllraden, räknad från öfre epidermis, hafva på 

 hvar sin sida en grupp af 2 — 3 hårdbastceUer. De sklereider, som från mesophyllet 

 uttränga till epidermis, utgå från hårdbastet. Kärlknippena omgifvas af ett lag kri- 

 stallförande celler. 



(iiiiariiuii Cumingii Eugl. 



Småblad tämligen små och tunna, läderartade, glatta och glänsande. 

 Epidermis utan klyföppningar på öfre sidan, med tämligen tunn yttervägg på 

 båda bladytorna, storcellig på öfre, men småcellig på undre sidan. Dess celler på 



