KXXGL. SV. VET. AKADEMIENS HAXDI.IXGAR. BA>~D 39. X:0 2. 135 



öfre sidan i tvärsnitt rektangulära eller kvadratiska, mer än dubbelt högre än de 

 undre, och sedda från ytan likforniigt polygonala. men mycket olikstora och med 

 tjocka, raka mellanväggar. Xågra af dessa celler äro förvandlade till slemceller, som 

 äro mycket större än de öfriga och tränga djupt ner i mesophyllet och endast med 

 ett litet väggparti höja sig upp i jämnhöjd med öfverhudens yttre yta. Kring detta 

 väggparti äro öfverhudscellerna rosettformigt anordnade och på samma gång förlängda 

 i radiens riktning. Öfver och på ömse sidor om de större kärlknippena förstärkes 

 öfre epidermis med ett af 1 — 2 — 3 cell-lag bestående hypoderma, hvars celler pa yt- 

 snitt äro mycket större än epidermiscellerna och hafva i följd af de svagt vägiga. 

 tjocka mellanväggame en oregelbunden omkrets. De undre epidermiscellerna. sedda 

 frän ytan. ganska regelbundet polygonala, men mindre än de öfre och liksom dessa 

 föl-sedda med tjocka mellanväggar. Klyföppningar sparsamma och i följd af slutcel- 

 lernas litenhet ganska svära att upptäcka äfven pa ytsnitt. teende sig som en smal 

 springa, begränsad pa hvardera sidan af en tjock rand, hvilka båda ränder äro ytter- 

 väggarne af de båda slutcellerna. Vanligen äro de klyföppningen närmast omgifvande 

 epidermiscellerna mer eller mindre regelbundet anordnade till en rosett kring den- 

 samma. Slutcellerna mycket sma. liggande i jämnhöjd med yttre ytan af epidermis. 

 men betydligt lägre än dess celler, i tvärsnitt triangulära med matvänd spets och de 

 själfva springan begränsande båda vägsarne raka. försedda med nästan omärkliga 

 ytterlister. 



PalisBadparem eh j pn eL I viss man kunde bladen af denna växt betraktas såsom 

 en mellanform emellan dorsiventrala och isolaterala blad, nämligen den form af sådana 

 blad, som sakna klyföppningar pä öfre ytan och hvilka.s svampparenchym öfverensstäni- 

 mer med det i dorsiventrala blad (F. Areschoug II. pag. 12). Å andra sidan bilda de 

 äfven en öfvergång till de dorsala bladen, enär hela mesophyllet ej sällan visar benägen- 

 het att blifva nästan palissadlikt. Hela mesophyllet är tämligen smacelligt och dess cel- 

 ler utmärka sig genom ett mer eller mindre brnnaktigt innehall (ätminstone på sprit- 

 material). Palissadväf nåden i öfre sidan upptager ' 3 eller till och med öfver J s af 

 mesophyllets höjd och består af en enkel rad ofta septerade. höga och smala, cy- 

 lindriska eller nedät afsmalnande celler, hvilkas höjd är ungefär 10 gånger större än 

 bredden. Under de stora epidermoidala slemcellerna äro de likväl mycket lägre. Pa 

 ömse sidor om de större kärlknippena, som på öfre sidan täckas af ett hypoderma. 

 böjer sig pä tvärsnitt denna väfnad bägformigt nedåt och lägger sig intill dessas 

 hårdbast och hypodermat. Pa ytsnitt befinnas palissadcellerna tätt hopstäende. åt- 

 minstone med sina öfversta ändar, polygonala eller nästan runda och hafva en sä 

 liten omkrets, att h varje epidermiscell kan täcka 5 — 12 sädana celler. Mellan de egent- 

 liga palissadcellerna förekomma tämligen allmänt andra celler, som hafva samma höjd, 

 men äro märkbart vidare, sakna kloroplaster och hafva ett vattenklart, finkornigt 

 nnehåll. Blexk (a. st. pag. 297) har uppfattat dessa celler som slemceller, ett an- 

 tagande, som förefaller mycket sannolikt. 



8 na m vppan nch ymel är tämligen smacelligt och i allmänhet föga lakunöst. I när- 

 heten af de större kärlknippena, hvarest bladskifvan är tjockast, kan det. när den 

 understa, något palissadlika cellraden medräknas, hafva ända till 8 cellers höjd. under 



