KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 137 



kretsen runda, utan biceller. Slutceller små, liggande i jämnhöjd med öfverhudens 

 yta och i snedt vertikal ställning utmed närmaste epidermiscell, som sträcker sig ned 

 under slutcellen, i tvärsnitt ungefär lika breda som höga, men inåt afsmalnande, 

 utan märkbara innanlister och med mycket små, nästan tandlika, upprätta ytterlister. 



Palissadparenchymet. Med hänsyn till mesophyllets struktur kunna bladen af 

 denna växt betraktas såsom en mellanform emellan de dorsiventrala bladen med rund- 

 celligt svampparenchym och dorsala blad. De båda öfversta raderna utgöra det egent- 

 liga palissadparenchymet, hvars celler äro tätt hopstående och ganska små, men i för- 

 hållande till bredden höga, cylindriska. Tillsammans upptaga dessa båda cellrader på 

 tvärsnitt ungefär hälften af hela mesophyllets höjd. I den öfre raden kan cellernas 

 höjd vara ända till 12 — 15 gånger större än bredden, och hvarje epidermiscell täcker 

 vanligen på ytsnitt 9 — 12 palissadceller, som äro i tvärsnitt polygonala. I den 

 undre raden äro cellerna ej fullt så tätt förenade, i synnerhet med sina undre ändar, 

 och deras höjd är endast 6 — 8 gånger större än bredden. På ytsnitt företer palissad- 

 väfnaden en ganska ovanlig anblick. Därigenom att de epidermoidala slemcellerna, 

 som i öfre epidermis äro mycket talrika, tränga djupt ned i palissadväfnaden, komma 

 cellerna i denna väfnad att bilda smalare eller bredare band emellan slemcellerna, 

 något erinrande om palissadväfnaden hos Rhizophora-arterna (Areschoug II, pag. 

 43, Taf. I, 7). Äfven i palissadväfnaden kunna slemceller eller möjligen slemkaverner 

 förekomma, hvilka så väl till höjd som omfång äro mycket större än palissadcellerna. 



Svamppar enchymet har ungefär 5 cellers höjd, och dess celler äro på tvärsnitt 

 vanligen anordnade i vertikala, genom större eller mindre luftrum åtskilda rader, 

 hvilka ansluta sig till palissadcellernas rader. Dess celler äro ofta förlängda i vertikal 

 riktning, men kunna äfven vara mer eller mindre isodiametriska ; i synnerhet cellerna 

 i den understa raden äro ofta palissadlika. Stundom äro de vertikala raderna förenade 

 genom en horisontal cellrad, så att luftkammaren blifver afdelad i tvänne mindre rum. 

 På tvärsnitt äro cellerna i denna väfnad mycket små och af ungefär samma storlek 

 med undantag af dem i den understa raden, när de äro palissadlika. I närheten af 

 de större kärlknippena äro svampparenchymets celler större, hafva i följd af en och 

 annan utbuktning en mer oregelbunden omkrets och äro ej regelbundet anordnade i 

 vertikala rader, hvarigenom äfven intercellularrummen blifva talrikare, men mindre. 

 På ytsnitt äro cellerna i den öfriga delen af svampparenchymet små, rundade eller 

 något aflånga, ofta något kantiga, och mellanrummen tämligen små. I såväl palissad- 

 som svampparenchymets celler finnas ej sällan små, men synnerligt vackra, i det inre 

 brunaktiga, starkt ljusbrytande kristallkonkretioner, men de celler, som innehålla så- 

 dana, afvika ej genom sin storlek från de öfriga. 



Kärlknippena. Med undantag af de minsta, åtföljas dessa af hårdbast, som upp- 

 träder i livar sitt knippe på öfre och undre sidan. De största af de ej i nerver inne- 

 slutna kärlknippena äro genomgående, de dessa i storlek närmast kommande sträcka 

 sig visserligen ut till öfre epidermis, men gränsa med den undre sidan till svamp- 

 parenchymet. De större strängarne omgifvas af kristallförande celler, hvar och en af 

 dem fylld af en enkel kristall. De minsta af några få tracheala element bestående 

 kärlknippena gränsa med sin strängslida till palissadparenchymets undre rad. 



K. Sv. Vet. Aka.l. Handl. Band 39. N:o 2. 18 



