144 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



kompakt cellmassa förefinnes, beror detta därpå, att någon tvänne luftkamrar åtskil- 

 jande vägg blifvit vid skärningen af preparatet träffad på det sätt, att väggen i sin 

 helhet blottats eller ock att något kärlknippe, som alltid omgifves af en mera kom- 

 pakt cellmassa, befunnit sig i närheten. På tvärsnitt af bladet hafva de tvärt genom- 

 skurna cellerna en rundad eller aflång form, och någon märkbar skillnad i storlek 

 mellan cellerna i de öfre och de undre lagen saknas. Sedda från ytan visa sig cel- 

 lerna vara bågformiga och nätlikt anordnade redan i det tredje laget, räknadt från 

 öfre epidermis, XXI, 6. Samma form bibehålla cellerna på ytsnitt i alla de undre 

 lagen, XXI, 7 (ett af de mellersta), XXI, 8 (det näst understa) och XXI, 9 (det 

 understa laget). 



Kärlknippena. Inga af de ej i nerver inneslutna kärlknippena äro genom- 

 gående, ehuru de största bland dem endast genom ett lag mesophyllceller äro skilda 

 från såväl öfre som undre epidermis. Men alla hafva på såväl öfre som undre sidan 

 en beläggning af hårdbast, som på den undre är mäktigare. Från de mindre kärl- 

 knippena utgå ofta isolerade hårdbastceller i mesophyllet, XXI, 7, a, men sträcka sig 

 ej synnerligen långt ut i denna väfnad. Till och med de minsta kärlknippena, som 

 befinna sig omedelbart under andra mesophyllraden i öfre bladytan och äro reducerade 

 till ett par tracheala element, beledsagas af en eller annan hårdbastcell, XXI, 7. 



Sekretbehållare. De för Anonacéerna karakteristiska oljecellerna finnas äfven hos 

 denna växt och äro förlagda dels till öfre sidan i andra laget, XXI, 7, dels till näst 

 understa laget i den undre, XXI, 8. 



Hydnophytum formicaruin Jack. 



(Taf. VI, figg. 8—9, Taf. VII. 1 — 12. Taf. VIII. 1—2.) 



Blad medelstora, tjocka. 



Epidermis på öfre ytan utan klyföppningar, bestående af 2 — 3 lag, hvilkas celler, 

 VI, 8, merändels äro anordnade i radiala rader och sålunda sannolikt uppkomna 

 genom tangential delning i en initialrad. Cellerna i h varje rad tillväxa i storlek ut- 

 ifrån inåt, så att den innersta cellen är störst och ej sällan mer eller mindre palissadlik. 

 Cellerna i det öfversta laget eller de egentliga epidermiscellerna försedda med tjock, 

 något småknottrig yttervägg, i tvärsnitt låga, rektangulära, VI, 8, på ytsnitt polygo- 

 nala och försedda med tämligen tjocka mellanväggar, VII, 1. Cellerna i det ena eller 

 de båda öfriga epidermoidala lagen likaledes tämligen tjockväggiga, på tvärsnitt till 

 formen mycket växlande, VI, 8 ; då endast ett lag finnes, är hvarje dess cell lika hög 

 som motsvarande celler i båda lagen tillsammans. På ytsnitt (VII, 2, det öfre, VII, 3, 

 det undre laget) äro cellerna i båda lagen polygonala. Äfven i den undre bladytan 

 är öfverhuden ej enkel utan vanligen bestående af tvänne lag. Det yttre eller den 

 egentliga epidermis, VI, 8, öfverensstämmer med det på öfre ytan och har en tjock 

 yttervägg. Sedda från ytan, VIII, 1, äro dess celler i allmänhet något längre och 

 smalare än på bladets öfre sida. På ytsnitt, VII, 12, öf verensstämma hypoderma- 

 cellerna i undre sidan nära med dem i den öfre. Klyföppningar, VIII, 1, tämligen 

 glesa, med rundad omkrets, omgifna af tvänne smala biceller, som äro parallela med 



