152 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR OFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



Mesophyllet är föga differentieradt och ntbildadt till ett svampparenchym med 

 undantag af den öfversta eller stundom de båda öfversta cellraderna, hvilkas celler 

 hafva någon, om ock svag benägenhet att antaga form af palissadceller. Hela denna 

 väfnad är storcellig, tunnväggig, mycket vattenrik samt mycket fattig på kloroplaster 

 och följaktligen så genomskinlig, att tunna mikrotompreparat, äfven efter behandling 

 med hematoxylin, endast med svårighet kunna tydligt iakttagas. På tvärsnitt har 

 den vanligen nio, men i de tjockaste delarne af bladet ända till femton cellers höjd. 

 Cellerna i öfversta raden stå visserligen med sina öfversta ändar tätt tillsammans, 

 så att de på ytsnitt äro polygonala eller ej sällan fyrkantiga samt på tvärsnitt 

 något sträckta i vertikal riktning, men deras höjd är endast obetydligt större än 

 bredden, som vanligen är så stor, att hvarje epidermiscell täcker endast 2 — 4 sådana 

 celler. Också upptager denna cellrad endast l A — Ve af mesophyllets höjd. Äfven 

 cellerna i den närmast undre raden, hvilka på tvärsnitt genom bladet vanligen äro 

 runda eller rundadt aflånga, kunna blifva något palissadlika. Sedda från ytan 

 äro de mer åtskilda af mellanrum än cellerna i öfversta raden samt runda eller af- 

 långa, stundom något utbuktade. I de därpå följande lagen blifva cellerna på ytsnitt 

 mer och mer skiflika, få längre utskott och blifva nätlikt anordnade kring allt större 

 maskor. Äfven i det understa förråda cellerna, ehuru de äro bredare och maskorna 

 följaktligen mindre, benägenhet att blifva skiflika och nätlikt anordnade. Någon 

 regelbunden anordning af cellerna i vare sig horisontala eller vertikala rader gör sig 

 knappt märkbar på tvärsnitt, och cellerna äro rundade eller aflånga och då vanligen 

 sträckta i horisontal riktning, sällan försedda med en eller annan utbuktning. Större 

 och mindre, till omkretsen mycket oregelbundna luftkamrar finnas i denna väfnad 

 och talrika kristallkonkretioner förekomma äfven i de öfversta cell-lagen. 



Kårlknippe.na äro alla inbäddade ; de minsta, till några få tracheala element re- 

 ducerade ligga på ungefär lika afstånd från båda sidornas epidermis. Greniga 

 mjölksaftkärl jämte tjockväggiga hårdbastceller, hvilkas väggar, liksom hos många 

 andra Enphorbiacéer, utmärka sig genom sin tydligt lamellösa beskaffenhet, åtfölja 

 de större kärlknippena och utträda antingen tillsammans eller hvar för sig i meso- 

 phyllet ända ut till insidan af epidermis. 



Jacquinia sp. 



Undersökningsmaterialet härstammar från Ecuador och är insamladt af Eggers. 



Blad små, tjocka och saftiga. 



Epidermis tämligen småcellig, med i synnerhet på öfre bladytan tjock yttervägg, 

 utan klyföppningar på öfre sidan; dess celler på ytsnitt vanligen polygonala och 

 ungefär lika stora på båda sidorna. Klyföppningar ej synnerligen talrika och sedda 

 från ytan nästan runda samt omgifna af ända till sex i krets anordnade celler. Slut- 

 celler stora och tjockväggiga, i tvärsnitt aflånga, snedt vertikalt ställda, utåt diver- 

 gerande, med liten, snedt tvärställd hålighet, utan innanlister, liggande i jämnhöjd 

 med öfverhudens yttre yta, men lägre än dennas celler och försedda med korta, tjocka 

 samt i en inåtböjd, tunn och syllik spets utdragna ytterlister, som höja sig upp öfver 



