KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. NK) 2. 153 



epidermis och bilda, sedda från ytan, en tjock, ringformig vall kring själfva öpp- 

 ningen. 



Epidermis på undre bladytan betäckes af ett tätt filtludd, som utgöres af egen- 

 domliga, starkt förgrenade trichom, hvilkas fotcell står i jämnhöjd med de öfriga 

 epidermiscellerna och som bestå af en eller flera cylindriska, höga och i en enkel 

 rad anordnade celler, af hvilka åtminstone den nedersta är tjockväggig och som bilda 

 ett skaft, hvilket upptill förgrenar sig i talrika, upprepadt dichotomiskt grenade ar- 

 mar. Alla dessa grenar utgöras af enkla cellrader, hvilkas celler likaledes äro mer 

 eller mindre cylindriska, men tämligen tunnväggiga. De erinra om de af Sole- 

 reder (a. st. pag. 575, fig. 116 C.) hos Jacquinia axillaris Jacq. beskrifna och 

 afbildade håren, men äro ännu mer förgrenade och deras celler högre samt mer cylin- 

 driska än hos denna art. Dessutom förefinnas på båda bladytorna, insänkta i hålig- 

 heter, glandier, hvilka hafva likhet med dem hos Aegiceras majus befintliga (F. 

 Areschoug, II, pag. 57. Tab. IV, 30). Själfva glandierna, som utgå från en bred, 

 något plattad och tjockväggig bottencell, äro på undre sidan af bladet runda och 

 sitta i fördjupningar, som äro betydligt vidare än glandeln och hvilkas kanter ej 

 höja sig upp öfver ytan af epidermis, såsom förhållandet är med motsvarande för- 

 djupningar på öfre bladytan, hvilka därstädes bilda vårtlika, med en trång öppning 

 i spetsen försedda och redan under lupen skönjbara upphöjningar. Håligheterna äro 

 tillika på denna sida smalare och djupare, nästan kanalformiga samt glandierna sma- 

 lare och aflånga. Sedda från ytan te sig därför dessa kaviteter i öfre bladytan som 

 trånga, rundade öppningar, under det de i den undre äro trattlika. Under glandierna 

 finnas, i synnerhet i öfre bladytan, ett större antal vattenförande celler samlade, hva- 

 dan anledning finnes till den förmodan, att glandierna äfven hos denna växt kunna 

 fungera såsom organ för afsöndring af vatten i flytande form. 



Under öfre epidermis finnes en hypodermatisk vattenväfnad, bestående af ett 

 eller mera sällan, och då endast på mer begränsade ställen, af två — tre lag (Wesqite 

 I. pag. 253—254). På tvärsnitt äro dess celler vanligen större och märkbart mer 

 tunnväggiga än epidermiscellerna. På ytsnitt äro de polygonala, mycket större än 

 öfverhudscellerna och utan alla mellanrum. Under hypodermat i bladets öfre yta 

 uppträder ett system af hårdbastknippen, som stå i förbindelse med kärlknippenas 

 hårdbast och på tvärsnitt bilda ett slags inre, endast här och där af det yttre hypo- 

 dermat eller mesophyllet af brutet hypoderma, som utgöres af 1 — 3 cell-lag. Sedda 

 från ytan äro dessa knippen bandlika och erinra, såsom Radlkofer (III, pag. 238 

 och 241) anmärkt, om hårdbaststrängarne i Lindens stam, i det de än förena sig i 

 större stammar, än åter aflägsna sig från hvarandra. Vesque (a. st. pag. 253 och 

 254) har fäst uppmärksamheten på förekomsten af denna väfnad inom ifrågavarande 

 släkte. I undre bladytan finnas innanför epidermis endast isolerade, af några få hård- 

 bastceller bestående knippen. 



Mesophyllet, som är ganska storcelligt och vattenrikt, har ungefär 12 — 13 cellers 

 höjd och är en mellanform mellan de homogena och de heterogena bladens. Visser- 

 ligen äro cellerna i den öfversta raden palissadlika och stå tätt tillsammans, men de 

 utgöra knappast mer än 7„— 7 7 af hela mesophyllets höjd, och någon skarp gräns 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Eaml 39. N:o 2. 20 



