KUNUL. SV VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. HAND 39. N:0 2. 103 



tänder hos Trewia sp. 7 (sid. 95). I bladen af Chilocarpus denudatus (sid. 29) 

 haf va äiven iakttagits bildningar, som kunna förmodas vara Yattenafsöndrande organ 

 och hos flera andra hafva två former af klyföppningar kunnat iakttagas. Äfven de 

 s. k. randporerna, som förekomma i epidermiscellernas ytterväggar och åtminstone 

 hos mänga växter, t. ex. Anonacéerna, tyckas snarare vara lokala, runda instjälp- 

 ningar af ytterväggen än tunnare ställen pä denna, kunna måhända tjäna till att 

 afsöndra vatten i flytande form. Då emellertid föga uppmärksamhet kunnat äg- 

 nas åt dylika bildningar, h vilkas uppgift först genom undersökning af växten i lef- 

 vande tillstånd kan med säkerhet afgöras, är det ganska sannolikt, att sådana före- 

 finnas hos många andra af de här undersökta växterna. 



Liksom hos Mangrove (F. Areschoug, II) förete klyf öppningarne äfven hos de 

 här behandlade växterna en anmärkningsvärd formrikedom. De förtjäna säkerligen 

 också en noggrannare och mer omfattande undersökning på den lef vande växten, än 

 den som i föreliggande afhandling kunnat ägnas ät dessa organ. Åtskilliga bland de 

 af författaren beskrifna formerna af klyföppningar finnas ej anmärkta af Strasbur- 

 ger (a. st.). Några af dem hafva en sådan byggnad, att den af Schwendener (a. 

 st.) framställda teorien beträffande mekaniken vid dessa organs öppnande och till- 

 slutande näppeligen kan äga tillämplighet på dem. Vidare torde böra framhållas, 

 att de af mig lämnade uppgifterna om slutcellernas större eller mindre tjockväggig- 

 het, som är väsendtligen beroende af deras ålder, ej kunna hafva någon allmän gil- 

 tighet, utan endast af se deras beskaffenhet i det utvecklingsstadium, på h vilket de 

 vid tiden för undersökningen befunnit sig. 



I sina intressanta skildringar af det tropiska växtlifvet har Haberlandt (I. s. 

 107 och följ.) äfven riktat uppmärksamheten på de olika förhållanden, som bidraga 

 till att skydda de tropiska bladen mot de mekaniska verkningarne af de våldsamma 

 stormar och slagregn, som äro karakteristiska för tropikerna. De af samme författare 

 uppgifna skyddsmedlen gälla uteslutande bladens yttre beskaffenhet och till dem af 

 honom anförda kunna äfven räknas de i allmänhet korta bladskaften samt den ofta 

 tjocka bladskifvan. Äfven bladens storlek är i sådant afseende ej utan betydelse, i 

 det små blad äro bättre skyddade än de stora. 



Men alla dessa rent yttre skyddsmedel äro i och för sig i de flesta fall icke 

 tillräckliga för att skydda bladen mot skador, förorsakade af tropiska regn och stor- 

 mar. Möjligen kunna mycket små blad redan i sin ringa storlek hafva ett tillräck- 

 ligt skydd, men större blad hafva säkerligen behof af äfven inre skyddsinrättningar. 

 Ty det torde vara mer än sannolikt, att de våldsamma slitningar ocb böjningar i 

 olika riktningar, som tropiska stormar och slagregn förorsaka bladen, skulle åstadkomma 

 rubbningar i bladets väf nåder med afseende på cellernas ömsesidiga förbindelse, därest 

 icke i bladets inre konstruktion förefunnos medel att förhindra sådana rubbnin- 

 gar. I en föregående afbandling (F. Areschoug, I, s. 42) har redan uppmärk- 

 samheten riktats på vikten af en fast förbindelse mellan cellerna och de olika cell- 



