1(54 ARESCHOUG, UNDERSÖKNINGAR ÖFVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



v äf naderna i bladen. I ännu högre grad måste detta vara fallet med de tropiska bla- 

 den. Redan hos epidermis, i synnerhet på öfre bladytan, framträder på flerehanda 

 sätt denna väfnads betydelse i berörda hänseende, och detta beträffande ej blott för- 

 bindelsen mellan epidermiscellerna själfva, utan äfven skyddet för de inre väfnaderna 

 mot yttre ingrepp af mekanisk natur. Sålunda har denna väfnad ofta en tjock yt- 

 tervägg, kan ej sällan vara mycket småcellig och hafva undulerade mellanväggar, 

 h var järn te dess celler stundom äro mycket höga, mer eller mindre palissadlika, allt 

 anordningar, som i detta hänseende äro af betydelse. I bladen af ganska många 

 tropiska växter förstärkes dessutom öfverhuden med ett hypoderma antingen endast 

 i den öfre eller i båda bladytorna, i hvilket senare fall det är mäktigare i den öfre. 

 Visserligen fungerar hypodermat i första rummet såsom vattenväfnad, hvilket emellertid 

 ingalunda utesluter möjligheten af att det på samma gång kan bidraga till att för- 

 stärka öfverhuden i dess uppgift att vara ett skydd för de inre väfnaderna i det af- 

 seende, hvarom här närmast är fråga. 



Äfven i mesophyllets konstruktion kunna finnas förhållanden, som utan tvifvel 

 hafva sin betydelse såsom skyddsanordningar i samma sj^fte. Hvad palissadväfnaden 

 beträffar, så tala åtskilliga omständigheter för denna uppfattning, nämligen i så måtto 

 att ju tätare hopstående och ju högre och smalare palissadcellerna äro, desto mera 

 motståndskraftig mot yttre mekaniska krafters inverkan blifver själfva väfnaden, och 

 detta i följd däraf, att de vertikalt mot bladytan ställda mellanväggarne blifva tal- 

 rikare och cellernas hålighet på ytsnitt genom bladskifvan i samma mån mindre. 

 Äfven svampparenchymet kan genom sin olika byggnad göra bladen mer eller mindre 

 resistenta i berörda afseende. Ett småcelligt svampparenchym med små och glesa 

 intercellularrum har större motståndskraft än ett storcelligt och med större luftrum 

 försedt, och likaså har ett båglikt eller skiflikt svampparenchym i följd af de utbukt- 

 ningar, genom h vilka cellerna stå i förbindelse med h varandra, en fastare konstruk- 

 tion än det rundcelliga, i synnerhet om detta senare är rikt på stora luftrum. Minst 

 motståndskraftigt är i detta hänseende det hy flika svampparenchymet. 



För bladens skydd emot yttre mekaniska angrepp hafva emellertid kärlknippena 

 den ojämförligt största betydelsen. Detta gäller i synnerhet de s. k. genomgående 

 kärlknippena, som sträcka sig genom bladtvärsnittets hela höjd från öfre epidermis 

 till den undre och än fullständigt omgifvas af hårdbast än hafva såväl på sin öfre 

 som undre sida en beläggning af hårdbast eller sklerenkym eller af båda dessa väf- 

 nader tillsammans. Äfven ganska stora blad, som äro mycket tunna och sakna alla 

 andra skyddsanordningar, kunna i ifrågavarande hänseende skydda sig uteslutande 

 genom ett i hög grad utveckladt anastomoserande system af genomgående kärlknip- 

 pen (ex. Buettneria angulata, sid. 63, Artocarpus Frestessii? sid. 113). Ej sällan 

 utgå i synnerhet i mycket lakunöst svampparenchym från kärlknippena enstaka hård- 

 bastceller eller knippen af sådana och bidraga till att öka bladets fasthet, och detta 

 äfven om kärlknippena äro genomgående (Alchornea ilicifolia, sid. 99). I ett enda 

 fall har iakttagits, att sammanhängande, horisontala lag af svampparenchymceller. 

 som genom talrika utbuktningar stå i fast förbindelse med hvarandra, förläna bladen 

 behöflig fasthet, och i så fall äro kärlknippena inbäddade (Myrmecodia echinata 



