lfi(j ARESOHOTJG, UNDERSÖKNINGAR ÖEVER VÄXTERNAS BLADBYGGNAD. 



Af de Died dorsiventrala blad och skiflikt svampparenchym försedda arterna, som 

 äro till antalet 17, hafva endast tre (öfver 17 "/, ) genomgående kärlknippen. 



Af denna öfversikt framgår, att genomgående kärlknippen äro öfvervägande i 

 samma mån som svampparenchymet är mera lakunöst eller dess celler stå i en min- 

 dre fast förbindelse med h varandra, men att de ej så ofta förekomma i blad, hvilkas 

 svampparenchym i följd af talrika utbuktningar från cellerna har en starkare kon- 

 struktion, såsom förhållandet är med blad, som hafva skiflikt svampparenchym och 

 bland hvilka antalet af de med genomgående kärlknippen utrustade sjunker ned till 

 endast 17 "/„. Vid ett närmare aktgifvaude på förhållandet emellan genomgående 

 kärlknippen och alla öfriga såväl yttre som inre skyddsanordningar finner man, att 

 ju mindre bladets beskaffenhet för öfrigt är ägnad till att skydda detsamma mot de 

 rent mekaniska verkningarne af stormar och slagregn, af desto större betydelse i så- 

 dant hänseende äro kärlknippena, hvilka då blifva genomgående, men att å andra 

 sidan dessa förblifva inbäddade, när bladen i följd af vare sig sin yttre beskaffenhet 

 eller sin inre byggnad ändock äro tillräckligt skyddade. Först när ett mycket kraf- 

 tigt skydd kan blifva behöfligt, beredes sådant af på en gång de genomgående kärl- 

 knippena tillsammans med flera eller färre af de i det föregående anförda anordnin- 

 gar, som kunna bidraga till skydd för bladet. Tydligt är dessutom, att sådana 

 växter, som lefva på skyddade lokaler, äro mindre i behof af ifrågavarande skydds- 

 medel. Af de här behandlade växter med dorsiventrala blad hafva ungefär 46 "/„ 

 genomgående kärlknippen. 



I de homogena bladen kunna äfven kärlknippena vara än genomgående än in- 

 bäddade, såsom följande öfversikt utvisar. 



Dorsala blad hafva anträffats hos 15 arter, af hvilka åtta (eller öfver 53 "/.,) 

 hafva genomgående kärlknippen. Detta jämförelsevis stora antal torde närmast bero 

 på den omständigheten, att palissadcellerna med undantag af dem i den öfre raden 

 ej stå mycket tätt tillsammans och att de sällan genom sidoutbuktningar stå i för- 

 bindelse med hvarandra. Dessutom äro bladen ofta stora och tunna (Artocarpus 

 Frestessii? sid. 113, Ptérospermum diversif olium, sid. 118, och Ryparosa csesia, 

 sid. 116) och stundom äfven långskaftade (Ficus religiösa, sid. 121). Ett par hithörande 

 växter (Antiaris toxicaria, sid. 112 och Ptérospermum Heyneanum, sid. 120) hafva 

 ganska små blad, hvarför det skydd, som genomgående kärlknippen åstadkomma, 

 kunde förefalla obehöfligt. Att de det oaktadt äro försedda med sådana, torde bero 

 på ärftliga anlag. De hithörande arter, hvilkas kärlknippen äro inbäddade, hafva i 

 allmänhet tämligen små, tjocka blad med tjock yttervägg på epidermis och äro däri- 

 genom tillräckligt skyddade. Men trenne arter bland dem, nämligen Lawsonia alba 

 (sid. 119), Brownea Ariza (sid. 121) och Syzygium sp. (sid. 121), hvilkas blad äro myc- 

 ket små och tunna samt täckta af en epidermis, hvars yttervägg är tunn, sakna andra 

 skyddsmedel än sin ringa storlek. Måhända kan äfven bladens ställning i växtens 

 lefvande tillstånd vara sådan, att de blifva mindre utsatta för yttre mekaniska ingrepp. 



Mellanformer mellan dorsala och dorsiventrala blad hafva iakttagits hos 19 arter, 

 af hvilka sexton (öfver 84 "/„) hafva genomgående och endast tre inbäddade kärlknippen. 

 Det relativt mycket stora antalet af arter med genomgående kärlknippen, hvilket till 



