KTTNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. N:0 2. 167 



och med öfverträffar antalet af arter med genomgående kärlknippen hos de 

 med dorsiventrala blad och rundcelligt svampparenchym försedda växterna, torde 

 näppeligen kunna på annat sätt förklaras, än att inom den förra gruppen andra an- 

 ordningar till bladens skyddande äro färre. Också hafva af de hithörande växterna 

 ej mindre än åtta en tunnväggig epidermis på bladen. De trenne till samma grupp 

 hörande, men med i bladmassan inbäddade kärlknippen försedda arterna, äro småbla- 

 diga och hafva en tjockväggig epidermis. Endast Laf oensia Vandelliana (sid. 122) 

 utgör såtillvida härifrån ett undantag, att bladens epidermis har tunn yttervägg, men 

 också har denna växt mindre blad än de öfriga. Bladen af Theophrasta sp. (sid. 

 133) förstärkas dessutom af hårdbastceller, som utgående f rånkärl knippena tränga ut 

 till epidermis och sträcka sig långt ut emellan epidermis och mesophyllet. 



Af växter med dorsala eller på öfvergång mellan dorsala och dorsiventrala stå- 

 ende blad tillsammans hafva 34 arter blifvit undersökta. Af dessa hafva 24 (eller 

 öfver 70 "/„) genomgående kärlknippen. 



Ventrala blad hafva iakttagits hos 8 arter, hvilkas blad hafva inbäddade kärl- 

 knippen. Enär dessa blad äro ganska tjocka och deras epidermis merändels är tjock- 

 väggig. blifva genomgående kärlknippen obehöfliga. Dessutom förstärkes ej sällan 

 mesophyllet genom sklereider, såsom hos Fagrsea crassifolia (sid. 140), Goniothala- 

 mus costulatus (sid. 142) och Croton cornutus (sid. 146). 



Mellanformer mellan ventrala och dorsiventrala blad hafva anträffats hos 7 arter, 

 af hvilka 4 hafva inbäddade och 3 genomgående kärlknippen (75 "/„). I likhet med de 

 ventrala äro äfven dessa blad, i synnerhet då kärlknippena äro inbäddade, tjocka och 

 hafva en tjockväggig epidermis. Dessutom förstärkes mesophyllet äfven hos ett par 

 dithörande arter, nämligen Codiseum sp. (sid. 151) och Jacquinia sp. (sid. 152), af 

 hårdbastceller, som utgående från kärlknippena tränga ut emellan mesophyllets celler 

 och hos sistnämnda art sträcka sig upp emellan hypodermat och mesophyllet. De 

 arter, som hafva mer eller mindre genomgående käiiknippen, utmärka sig genom 

 större och tunnare blad med merändels tunnväggig epidermis. Af ven hos en af dessa 

 arter Cyathocalyx zeylanicus (sid. 156) uppträda i mesophyllet från kärlknippena 

 utgående hårdbastceller. 



Af de 173 här af handlade växterna hafva 89 arter inbäddade och 84 eller öfver 

 48 % genomgående kärlknippen. De arter, hvilkas kärlknippen äro inbäddade, förmå 

 genom hvarjehanda andra anordningar skydda sina blad mot stormar och slagregn, 

 liksom vanligen äfven de växter, som hafva genomgående kärlknippen, i mån af 

 behof äfven betjäna sig af en eller flera af de öfriga skyddsanordningarne. Det är 

 mycket sällan som kärlknippena, såsom t. ex. i de dorsiventrala bladen med kantigt 

 svampparenchym, uteslutande genom kärlknippena äro i stånd att skydda sig. 



Jämförelse mellan å ena sidan tropiska och å andra arktiska eller 



boreala växters bladbyggnad. 



Enär de här med afseende på bladens organisation undersökta tropiska växterna 

 nästan uteslutande varit träd eller buskar, så har vid denna jämförelse uppmärksam- 



