KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 39. NIO 2. 



169 



Helleborus viridis L. 



„ antiquorum A. Br. 



Draba alpina L. 

 Helleborus viridis L. 



„ antiquorum A. Br. 



Draba alpina L. 

 Cochlearia fenestrata B. Br. 

 Iberis sempervirens L. 

 Viola odorata L. 

 Silene acaulis L. 

 Viscaria alpina Don. 

 Saxifraga Geum L. 

 ,, umbrosa L. 



Hostii Tauseh. 



Saxifraga cordifolia How. 



,, crassifolia L. 



,, tricuspidata Rottb. 



,, oppositifolia L. 



,, hypnoides L. 



„ pedatifida Ehrh. 



flagellaris Willd. 

 Bellis perennis L. 

 Linnaea borealis L. 

 Galeobdolon luteum Huds. 

 Statice grandiflora l'Her. 

 Pyrola chlorantha Sw. 



,, secunda L. 

 Asarum europseum L. 



Pyrola uniflora, hvars blad äfven öfvervintra, har däremot en tunnväggig 

 epidermis, hvilket möjligen kan förklaras däraf, att denna art växer på skyddade stäl- 

 len och att deras kortskaftade blad under vintern täckas af löf , vissnadt gräs m. m. 



I detta samband torde också böra erinras om den af Wagner (a. st. s. 543) 

 gjorda iakttagelsen, att de öfvervintrande bladen af alpina växter, såsom Homogyne 

 alpina och Soldanella alpina, hafva en tjockväggig öfverhud. Därjämte har en 

 af mina lärjungar, Licentiaten N. H. Nilsson (a. st. s. 225 och följ.), påvisat, att i 

 synnerhet hos arter af Carex, men äfven hos flere andra Cyperacéer, arter af Lu- 

 zula och åtskilliga Graminéer, finnas vissa såväl yttre som inre olikheter emellan de 

 tidigast på våren framkommande och de senare på sommaren utvecklade bladen. 

 Dessa senare äro merändels öfvervintrande och utmärka sig bland annat äfven genom 

 en mera tjockväggig epidermis. På skyddade ställen i mellersta och södra Europa 

 kunna bladen på turionerna af åtskilliga buskartade Rubi, hvilkas blad annars af- 

 falla på hösten, blifva kvarsittande under vintern och bibehålla sig friska långt fram 

 på följande sommar. Sådana blad skilja sig från de under våren framkomna genom 

 större fasthet och en nästan läderartad konsistens, hvilket sannolikt torde bero på en 

 större tjockväggighet hos epidermis, men hvilket författaren emellertid ej varit i 

 tillfälle att konstatera. 



Äfven de nordiska trädens knoppfjäll, hvilkas uppgift i synnerhet är att skydda 

 knoppens inre spädare delar under vintern, hafva en tjock yttervägg, i synnerhet på 

 yttre sidans epidermis, i detta hänseende betydligt öfverträffande öfverhuden pä 

 bladen af samma art (F. Areschoug, v). Endast undantagsvis kan epidermis ersät- 

 tas af ett mer eller mindre mäktigt lag af kork eller, såsom hos Fagus silvatica, 

 förstärkas på så sätt, att dess celler fyllas af en hartsartad substans, som samman- 

 kittar ytterväggarna med innanväggarna, i hvilket fall cellerna förblifva tunnväg- 

 giga, men epidermis i sin helhet kommer att likna en tjock yttervägg och troligen 

 göra samma tjänst som en sådan. 



För belysande af den tjockväggiga öfverhudens betydelse för växter med öfver- 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 39. N:o 2. 



22 



